Přeložila:

OLGA OLAJDA PROKEŠOVÁ

Raine Miller: Oči dokořán

Vydání první

Copyright © 2013 by Raine Miller

All rights reserved. Published by arrangement with Atria Books, a Division of Simon & Schuster, Inc.

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2013 jako svou 1812. publikaci

Přeloženo z anglického originálu The Blackstone Affair 3: Eyes Wide Open

vydaného nakladatelstvím Atria Books, New York (USA), v roce 2013

Český překlad © 2013 Olga Olajda Prokešová

Odpovědná redaktorka Renata Heitelová

Korektorka Daniela Čermáková

Ilustrace na přebalu © 2013 Emil Křižka

Přebal a vazba © 2013 Emil Křižka

Sazba a grafická úprava Ricardo, Sázavská 19, Praha 2

Tisk a vazba: , s. r. o., Český Těšín

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-7384-802-6

BARONET

Praha 2013

Raine Miller

Oči dokořán

Aféra Blackstone 3

Pro mé rodiče,

kteří si pořád dokážou vidět do duší.

Oko vidí věci jasněji ve snech

než v představách, když jste vzhůru.

Leonardo da Vinci

Poděkování

Je tolik lidí, kterým chci poděkovat. Nejprve své rodině, mému princi – manželovi, a mým chlapcům, kteří se smířili s tím, že občas nejsem dokonalá manželka a matka, když na několik týdnů zalezu do pomyslné hluboké literární jeskyně a příliš nevylézám ven. Díky za trpělivost, lidi. Nemohla jsem být více požehnána a nikdy na to nezapomenu.

Nejúžasnější agentce na zemi, Jane Dystelové, DĚKUJI TI za všechno, co pro mě děláš a co jsi pro mě udělala. Naše setkání v ten říjnový pátek, kdy jsem potřebovala pomocnou ruku od někoho moudřejšího, než jsem já, bylo darem od Boha. Díky vydavatelství Atria Books, že přijali Aféru Blackstone a pomohli mi dosáhnout něčeho, o čem se mi nikdy nesnilo, že by se mohlo stát skutečností. Mé báječné a okouzlující editorce Johanně Castillové za to, že mi tak citlivě, jak jen bylo možné, pomáhala krok za krokem projít celým procesem.

V zákulisí je ještě tolik lidí, kterým jsem vděčná za jejich neochvějnou podporu a propagaci knih na Facebooku a Twitteru, nebo jen za jejich rozhovory, kdy se mnou sdíleli každodenní události, zkoušky a strasti života. To je skutečné přátelství, které je pro mě v životě tím nejcennějším. Becco, Jeno, Franzi, Muno, Karen a Martho, jste andělé, kteří mi byli sesláni z nebes. Těžko hledám slova, kterými bych vyjádřila, jak moc si každé z vás cením.

Mým kolegům, kteří jsou jedni z nejúžasnějších a nejkreativnějších lidí, které znám, chci poděkovat za jejich přátelství a inspiraci při tvrdé práci a za obětavost v tom, že pokračují v psaní toho, co lidé dnes chtějí číst. Katie Ashleyová, ty jsi pro mě požehnáním od první chvíle, co se známe, a vím, že v tobě mám přítelkyni na celý zbytek života. Díky za všechny ty noční hovory o šíleném světě spisovatelů, které jsme spolu vedly. Ostatním spisovatelkám, které mě okouzlují svým talentem a tím, že jsou mé přítelkyně – Rebecco, Jasindo, Taro, CC, Jenn, Belindo, Tino, Georgio, Amy a všechny další – psaní knih je díky vám ta nejlepší práce na světě.

A nakonec děkuji fanouškům a bloggerům, kteří čtou mé knihy. Opakuji to pořád dokola a opravdu to tak myslím. Mám ty nejlepší fanoušky na celé planetě. Díky, že milujete Ethana a Brynne a že zahrnujete jejich příběhy svou srdečnou láskou. Za to jsem navždy vaším dlužníkem.

S láskou

Raine

Prolog

Červenec 2012

Londýn

Dívám se. Vzpomínám si, jaká byla. Jak se pohybovala a jak zněl její hlas. Vzpomínám si na všechno.

Ona mě ještě nevidí. Zpočátku mě to trápilo, ale nyní vím, že na tom nezáleží, protože se to brzy změní. Zanedlouho mě spatří.

To osud mi ji přivedl do cesty před všemi těmi lety a poté znovu, když spadlo to letadlo. Nikdy jsem na sladkou Brynne Bennettovou nezapomněl. Nikdy. Celé roky mi zaplňovala mysl, jen jsem si nikdy nepředstavoval, že se opět střetneme. Věděl jsem, že opustila Státy a přestěhovala se do Londýna. Poté co jsem spatřil její fotografie, uvědomil jsem si, jak moc se s ní toužím znovu potkat.

Nyní ten čas nastal.

Naše osudy se střetly. Všechno se propojilo. Splatím svůj dluh a získám ji. Brynne si to zaslouží. Je poklad. Vzácný klenot v koruně. Něco, co si chci vychutnávat a užívat tak dlouho, jak budu moci.

Všichni jsme pěšáci. Ona i já. Pěšáci ve hře, kterou jsem nevymyslel, ale určitě ji můžu hrát. Já bojuju za spravedlnost. Je to má životní příležitost a já si ji nenechám uniknout mezi prsty. Brynne mi vešla do cesty jako odměna a já se nemůžu dočkat, až jí budu moct ukázat, jak moc mi chyběla.

Na svou obranu musím říci, že jsem se snažil ji přimět, aby mi pomohla. Dvořil bych se jí a byl bych na ni hodný. Měla by radost, že mě znovu vidí. Vím, že by měla. Ti kreténi pro ni nebyli dost dobří a rozhodně dostali, co si zasloužili. Ačkoli už na tom nezáleží. Jsou mimo hru, tím lépe pro mě. Nakonec ji stejně získám já.

Blackstone, to je jiný příběh. Ten parchant se jen tak objevil a vtáhl ji do svého života. Vím, že ji okouzlil svým vzhledem a penězi, a to je sakra škoda, protože bez něj by šlo všechno bez problémů.

Blackstone mi zničil mé původní plány, ale ne všechno. Má dobrý instinkt. To musím uznat. Myslel jsem, že to mám v kapse, když vyšel na cigaretu za budovu na tom gala večeru. Nevěřil jsem svému štěstí. Byl venku, ona uvnitř. Poplach byl přesný jako hodinky. Mou jedinou chybou bylo, že jsem nečekal, že má její mobilní telefon. To mě naprosto překvapilo. Ale stejně jsem chtěl, aby o mně věděl. Měl by o mně vědět. Měl jsem ji dřív než on.

Pak se stalo něco, co mu nahrálo do karet. Nejsem si jistý, ale Brynne nebyla tam, kde měla být, a nevyběhla ven, jak měla. Kdyby u sebe měla mobil, když přišla má zpráva, vím určitě, že už bychom byli spolu. Začali bychom tam, kde jsme před sedmi lety skončili.

Ztratil jsem ji v tom chaosu… propásl jsem jedinečnou příležitost. To mě vůbec nepotěšilo. Musí následovat trest, který obnoví rovnováhu věcí na světě. Vlastně to není problém. Všechno přijde ve správný čas.

Blackstone si ji nyní velmi dobře hlídá, ale já pracuju i na něm. Není vševědoucí a jsem si jistý, že mu dokážu zamotat hlavu. To je moje specialita.

Ne, já se nevzdám. Mám pár triků v rukávu a umím být velmi trpělivý. Pořád mám dost času, abych ukázal, co dokážu, a ten čas se blíží.

Blíží.

Tehdy jsem to nevěděl, ale když si ti blázni vybrali tu píseň, uhodili hřebík na hlavičku. Je to dokonalé. Prostě dokonalé.

1. kapitola

Ethan převzal vládu nad mým tělem, pevně svíral mé boky, penisem mě dokonale vyplňoval, pohyboval se ve mně, líbal mě, občas něžně kousl a přitom mi upřeně hleděl do očí.

Tenhle muž prolomil zdi, které jsem si okolo sebe vystavěla, a pronikl do mého srdce. Zahrnoval mě doteky a láskyplnými gesty, a tím nás k sobě stále silněji poutal. Už byl takový. Ale nemusel si dělat starosti. Ethan se mi dostal hluboko pod kůži.

I přes všechny hrůzy dnešního večera mě pořád držel v náručí a u sebe, převzal iniciativu tak, jak to dělal od začátku. Staral se o mé bezpečí. Počínaje tou nocí na ulici, kdy mě přiměl, abych nastoupila do jeho auta, a znovu později telefonními hovory, díky kterým jsem pomalu začala chápat, jaký Ethan Blackstone doopravdy je. Ukázalo se, že mezi námi je mnohem víc, než jsem si zpočátku dokázala představit.

Nechystala jsem se od něj odejít, uvědomila jsem si totiž, že ho miluju.

„Chci tě píchat celou noc,“ řekl drsným hlasem. Jeho modré oči se leskly v měsíčním světle, které dovnitř dopadalo skrz balkonová okna. Pronikal hluboko do mého těla. Rukama, ústy, penisem, jazykem, zuby, prsty – používal všechno.

Ethan mi během sexu často říkával takové věci, používal nestoudná slova, která mě rozpalovala, zvyšovala mi sebevědomí a dávala mi najevo, jak moc po mně touží. Přesně to jsem potřebovala. Ethan mi rozuměl a věděl, po čem toužím. Nechápala jsem, jak je možné, že mi tak dokonale rozumí. Dnes v noci jsem to vnímala jasně a zřetelně. Konečně jsem si mohla přiznat, že jsem s někým dokonale a naprosto šťastná.

Ten někdo byl Ethan.

Nechala jsem ho proniknout do svého srdce. Podařilo se mu prolomit tvrdou skořápku. Snažil se, tlačil na mě a dožadoval se pozornosti. Nevzdával se a miloval mě navzdory mým citovým problémům. Byl tu pro mě. A já byla šťastná, že mám po svém boku muže, kterého miluju.

„Podívej se mi do očí, kotě,“ přikázal mi. „Víš, že potřebuju vidět tvůj pohled ve chvíli, kdy se do tebe udělám!“ Pohnul rukou, chytl mě za vlasy a zatáhl. Občas to dělával, ale nikdy mi u toho neublížil. Věděl přesně, jak velkou sílu má použít, aby mě dostal na hranici rozkoše a bolesti. Věděla jsem, jak má rád, když se mu dívám do očí.

Ethan však o mně věděl víc než já o něm.

„Chci, aby ses udělala první!“ zachraptěl, zabořil se hluboko do mě, našel to citlivé místo a zaútočil na něj, aby dostál svým slovům.

Cítila jsem vzrůstající tlak a nechala jsem se unášet na vlnách extáze, přišpendlená k posteli Ethanovým tělem a v zajetí jeho modrých očí. Když jsem se zazmítala v orgasmu, vzal si má ústa, vrazil do mě penis ještě hlouběji a přiměl mě přijmout ho dovnitř celého. Spojil nás tak ještě intenzivněji.

Vzápětí po mně vyvrcholil i on. Vždycky jsem dokázala poznat, kdy se blíží jeho orgasmus. Cítila jsem téměř nelidský tlak. Okamžiky jeho vyvrcholení byly naprosto úchvatné. Vědomí, že mu tyto emoce způsobuju já, že se takhle chová jen se mnou a že podobné pocity vyvolává i on ve mně, bylo něco, co každičkým okamžikem léčilo mé srdce i mou duši. Díky Ethanovi mne opouštěly zlé myšlenky, vnímala jsem jen lásku, kterou mi dává, a cítila naději, že bych mohla být šťastná a mohla vést normální život.

Tu naději mi dal Ethan.

„Řekni mi to, kotě,“ vydechl drsným šepotem, ale já vnímala i nepatrnou obavu, která v jeho hlase zazněla. Ani Ethan si nebyl sám sebou stoprocentně jistý. I on byl jen smrtelník stejně jako my ostatní.

„Navždy tvoje!“ vyhrkla jsem a skutečně jsem ta slova myslela vážně. V tom okamžiku jsem ucítila, jak se ve mně udělal.

Když jsem později otevřela oči, došlo mi, že jsem nejspíš na chvíli usnula. Ethan nás oba přikryl, ale pořád jsme leželi spojeni. Miloval, když ve mně mohl po sexu zůstat, a mně to nevadilo, protože jsem mu tím dávala to, po čem toužil, a to jsem dělala z celého srdce ráda.

Jen jsem si přála, aby mi odhalil svou temnou minulost. Ethan se o tom bál mluvit, a i když mě to štvalo, svým způsobem jsem ho chápala. Občas jsem přemýšlela, jestli jeho téměř chorobná posedlost a touha se mě dotýkat pramení z doby, kdy byl uvězněn. Mučili ho. Jen z pouhé vzpomínky na tu noc, kdy se probudil s výkřikem hrůzy ze zlého snu, mi naskočila husí kůže.

Pohladila jsem ho po rameni a po zádech. Představila jsem si vytetovaná andělská křídla a nápis pod nimi. A cítila jsem jizvy. Ethan zamrkal a přitiskl se ke mně. „Proč křídla? Jsou moc krásná.“

„Křídla mi připomínají mámu,“ odpověděl po pár vteřinách ticha, „a zakryly většinu těch jizev.“

Naklonila jsem se k němu a jemně ho políbila na rty. Chytila jsem ho za bradu a rozhodla se skočit do toho po hlavě. Nechtěla jsem Ethana vyplašit, když byl ve sdílné náladě, ale uvědomila jsem si, že někdy to zkusit musím. „A ten nápis? Proč zrovna ten?“

Pokrčil rameny a zašeptal: „Dnes v noci jsem málem umřel.“

Sdílná nálada z něj vyprchala. Nechtěl se dál vrtat ve své minulosti, to bylo evidentní. „Jak to?“

„Když jsem tě nemohl najít poté, co na tvůj mobil přišla ta zpráva.“ Přejel mi prsty po bradě a pak jemně po rtech – dotek tak lehounký a já se celá zachvěla.

„Nakonec jsi mě našel, takže se žádné umírání konat nebude, pane. To bys tomu dal,“ pokusila jsem se zlehčit atmosféru, ale nezabralo to. Když byl Ethan vážný, nebylo snadné jeho náladu nalomit.

„Jsem rád, že už se cítíš líp,“ řekl a pak se odmlčel, pohnul boky a já ucítila, že je znovu tvrdý a připravený, „protože tohle jsem opravdu potřeboval…“

„Jsem tu pro tebe,“ zamumlala jsem do jeho rtů, zatímco mi zvedl nohy na svá ramena. Vášeň mezi námi znovu vzplanula jak požár. Ethanovi to málokdy stačilo jednou.

Díky němu jsem se cítila žádoucí. Jeho slova a jeho doteky při milování způsobily, že jsem si připadala krásná a sexy. Když mě potom držel v náručí, cítila jsem se milovaná.

Chtěl mě navzdory mé minulosti. Byl ochotný za mě bojovat. Byla jsem pro něj důležitá. Ethan splňoval vše, po čem jsem toužila. Síla toho vědění mi změnila život.

Ethanova pozornost byla velmi intenzivní a na začátku bylo obtížné ji přijmout, ale vlastně mi to vyhovovalo. Ethan věděl, jak na mě. Dával mi najevo, jak po mně touží. A já zadoufala, že bychom mohli mít fungující vztah. Sice jsme se na začátku domluvili, že na to půjdeme pomalu, ale příliš se nám to nedařilo. Kdybychom to vzali pomalu, neležela bych s ním nahá v posteli na pobřeží Somersetu, v jednom z pokojů anglického panství jako pro krále, které patřilo jeho sestře, a nezmítala se v jednom orgasmu za druhým.

Chvilku mi trvalo, než jsem po druhém kole vášnivého sexu přišla k sobě, ale podařilo se mi vykroutit se z Ethanovy chtivé náruče a odběhnout do koupelny, kde jsem se mohla umýt a připravit ke spánku. Miluju, že se mě pořád touží dotýkat. I v tomhle si vyhovujeme.

Nalila jsem si vodu do sklenice a spolkla prášek, který mi předepsala doktorka Roswellová proti zlým snům. Z prášků jsem si vytvořila rutinu – ráno antikoncepce a vitamíny, večer, těsně před usnutím, prášek na spaní. Usmála jsem se do elegantního zrcadla, které vypadalo, jako by ho někdo odcizil z Buckinghamského paláce, a řekla si, že postel a spánek v Ethanově podání nikdy nebyla synonyma. V posteli jsme spolu trávili hodně času, ale málokdy jsme jen spali. Ale nestěžuju si.

Očekávala jsem, že ho po příchodu z koupelny najdu v hlubokém spánku, ale Ethan byl vzhůru a pozoroval každičký můj pohyb. Když jsem si k němu vlezla do postele, natáhl ruku a vzal do dlaní můj obličej. Tohle gesto dělával často, když jsme byli spolu.

„Jak to, že jsi ještě vzhůru, zlato? Musíš být vyčerpaný po tak dlouhé cestě,“ odmlčela jsem se a dodala, „a tak báječném sexu.“

„Miluju tě a nikdy ti nedovolím odejít,“ přerušil mě.

„Tak nedovol,“ zahleděla jsem se do jeho modrých očí, které se na mě upřeně dívaly, ozářené měsíčním světlem.

„Nedovolím.“ Pronesl to pevným hlasem a já cítila, že to myslí opravdu vážně.

„Taky tě miluju a nehodlám nikam odcházet.“ Naklonila jsem se k jeho rtům pro polibek. Strniště na bradě mi najednou přišlo tak důvěrně známé. Ethan mi oplatil polibek, ale já vycítila, že má na srdci ještě něco, co by mi chtěl říct. Vnímala jsem, jak je napjatý, což mi po tolika orgasmech přišlo překvapivé.

„Potřebuju, aby mezi námi bylo něco trvalejšího, Brynne. Chci tě mít u sebe pořád, abych tě mohl chránit. Toužím být s tebou každý den a každou… noc.“

Srdce mi začalo tlouct rychleji a ucítila jsem záchvěv paniky. Jakmile jsem souhlasila s jedním malým posunem v našem vztahu, Ethan hned přišel s dalším.

Vždycky takový byl a bude.

„Ale vždyť jsme spolu každý den,“ namítla jsem.

Svraštil obočí a přimhouřil oči. „To nestačí, Brynne. Ne poté, co se v noci stalo, co ti bůhvíkdo napsal tu zkurvenou zprávu. Neil teď sleduje tvůj mobil a přijdeme na to, ale já potřebuju něco formálnějšího, co dá světu najevo, že už jsi tabu pro jakékoli návrhy, že už nejsi k mání.“

Ztěžka jsem polkla a vnímala, jak mi přejíždí palcem po čelisti. Pořád jsem se snažila představit si, kam tím směřuje.

„Co myslíš tím slovem formální? O jaké formálnosti to mluvíme?“ Panebože. Hlas jsem měla stažený a srdce hrozilo, že mi každým okamžikem vyskočí z hrudi.

Ethan se na mě usmál, naklonil se ke mně a něžně a pomalu mě políbil. Trochu jsem se uklidnila. Ethan mě vždycky dokázal upokojit. Když jsem byla v nepohodě nebo vyděšená, našel způsob, jak mě ukonejšit a zmírnit stres. „Ethane?“ zeptala jsem se, když se po chvilce odtáhl.

„Všechno je v pořádku, kotě,“ konejšil mě. „Všechno bude v pořádku, postarám se o tebe, ale už vím, co musíme udělat. Vím, co se musí stát.“

„Víš?“

„Mmm-hmm.“ Přetočil nás a znovu vzal můj obličej do dlaní, zapřel se lokty a uvěznil mě mezi svalnatými pažemi a pevně, ale něžně mě držel. „Jsem si tím jistý.“ Políbil mě na krk, na ucho, pak sjel rty po mé čelisti, znovu na hrdlo a k mému uchu. „Velmi, velmi jistý,“ šeptal mezi polibky. „Uvědomil jsem si to dnes v noci, když jsem viděl, jak nosíš tohle,“ políbil místo na mém krku, kde se mi houpal ametystový přívěsek, který mi věnoval.

„Čím si jsi jistý?“ zeptala jsem se tiše, ale můj hlas zněl jako zvon, jako bych tu otázku vykřikla.

„Věříš mi, Brynne?“

„Ano.“

„A miluješ mě?“

„Ano, samozřejmě že tě miluju. Vždyť to víš, Ethane.“

Usmál se. „Pak je to jasné.“

„Co je jasné?“ vyhrkla jsem mu do nádherného obličeje, který mě uchvátil v prvním okamžiku, kdy jsem ho spatřila. Ethan se nyní na mne sebejistě usmíval, zatímco mě objal typickým majetnickým gestem a řekl mi:

„Že se vezmeme.“

Zírala jsem na něj. Ta slova, která právě vyšla z jeho úst, vypadala jako z romance. Možná se mi to jen zdá, zadoufala jsem.

Ethan se nade mnou pohnul a má naděje byla v háji. Zatraceně, kurva, sakra!

„Dává to dokonalý smysl,“ řekl a pousmál se, „učiníme prohlášení, že jsi se mnou oficiálně, a všichni se tak dozví, že tvůj snoubenec pracuje v bezpečnostní agentuře…“

„Zbláznil ses?“ přerušila jsem ho a všimla si, že jeho oči pozorují mou tvář a zkoumají reakci na jeho slova. „Ethane, nemůžu se vdát. Nechci. Právě jsem si zvykla na to, že s někým chodím. Na to, co jsi řekl, je ještě příliš brzy!“

Usmál se na mě, naprosto klidný a sebevědomý.

„Já vím, kotě. Je ještě brzy, ale to ostatní nemusí vědět. Celý svět si bude myslet, že se brzy staneš manželkou bývalého vojáka a ředitele Blackstoneovy společnosti. Pro kohokoli, kdo číhá někde venku a má nějaký plán, zazní ta zpráva jasně a zřetelně. Dozví se, že se má od tebe držet zatraceně daleko, že se tě nesmí dotknout ani ti nijak ublížit a že se na tebe nesmí ani křivě podívat, natož kurva vyhrožovat tak jako minulou noc.“ Něžně mě políbil a vypadal sám na sebe velmi pyšný. „Je to brilantní plán.“

Pořád jsem na něj zírala a nebyla si jistá, jestli to celé není jen výplod mé fantazie. „Je to také nečestné, Ethane. Přemýšlel jsi nad tím, oč mě žádáš? Abych lhala. Abych klamala naše rodiny a přátele, abych je nutila věřit fikci, že jsme se před dvěma měsíci poznali a teď se budeme brát.“

Ztuhl nade mnou a sevřel pevně čelist. „Udělám cokoli, co budu muset, abys byla ve větším bezpečí. Nebudu riskovat, že o tebe přijdu – na to je příliš pozdě. Řekl jsem ti, že jsem vsadil vše na jednu kartu, a to se ani za poslední hodiny nezměnilo.“

Výraz jeho očí byl docela zastrašující, dokonce i v potemnělému šeru. Pokusila jsem se vysvětlit svá slova.

„No, ani mé city k tobě se nezměnily, ale to neznamená, že…“

Má slova se vytratila, když jsem se pokusila pochopit to, co právě tak sebevědomě prohlásil – že vzít se je dobrý nápad – stejně jako kdyby řekl, že jíst víc zeleniny nebo mazat se opalovacím krémem je dobrý nápad. Přemýšlela jsem nad tím, jestli mi ta dnešní bolest v břiše nemohla způsobit halucinace.

„Není důvod, proč bychom nemohli,“ Ethan vypadal trochu ublíženě. Pozorně si mě prohlížel a já jsem zalitovala svých slov, ale jen asi na dvě vteřiny. To, o co žádal, bylo naprosto šílené. Právě jsem se srovnala v hlavě s tím, že jsem se zamilovala do muže, který mi vtrhl do života jako uragán, odvážně, bez omluvy, sotva před dvěma měsíci. Jak bych k čertu mohla souhlasit s tím, že si ho vezmu, jen abych byla ve větším bezpečí před neurčitou hrozbou od neznámých lidí?

„Já… já… ty ses naprosto zbláznil! Ethane, uvědomuješ si, oč mě žádáš?“

Přikývl, tvář měl jen několik centimetrů od mé. Opravdu jsem nedokázala říct, co se mu právě honí hlavou. Chtěl to po svém, hádala jsem, ale jeho motivy mě překvapovaly. Věděla jsem, že mě miluje. Často mi to povídal. A věděla jsem, že mé city k němu jsou stejné, ale… manželství?! Byla jsem si jistá, že nemohl navrhnout nic, co by více šokovalo mou křehkou citovou stránku než tohle. Ethan přece nemohl chtít manželku. Na to bylo příliš brzy.

„Ano, Brynne, velmi dobře si uvědomuju, co ti říkám.“ Jeho tvář působila neutrálně, ale pevně. Byla naprosto nečitelná.

„Chceš si mě vzít? Chceš si vzít ženu, kterou jsi potkal před několika týdny, ženu, která má fobii ze vztahů a… a pěkně zkurvenou minulost…“

Umlčel mě dravým polibkem, takovým, který nenechával žádné pochybnosti o upřímnosti jeho vyjádření. Bože! V jakém šíleném světě jsem se to ocitla? Na pár chvil jsem dovolila jeho ústům, aby plenila ta má, pak jsem mu přitiskla ruku na temeno jeho hlavy. Odtlačila jsem ho, vzala do dlaní jeho obličej a zadívala se mu do očí.

„Kotě… to, co se stalo dnes v noci, mě vyděsilo,“ zašeptal. „Tohle jsem neplánoval; jen vím, jak se právě teď cítím. Chci tě po svém boku. Už nebudeš potřebovat žádná pracovní povolení. Budeš moci žít a pracovat v Londýně, dělat to, v čem jsi dobrá. Budeš mít čas najít si dobrou práci beze strachu, že se dostaneš do sporu s imigračními úřady, a co je nejdůležitější, budeme moci být spolu. To je to, co chci. Chci se stát tvým manželem. Chci se ujistit, že budeš už navždy v bezpečí. Není nic, co bych neudělal, abych tě ochránil. Miluju tě. A ty miluješ mě, že jo? Kde je problém? To, co navrhuju, je perfektní řešení.“ Naklonil ke mně hlavu a přimhouřil oči, jako bych se chovala hloupě a nelogicky.

„Ještě na něco takového nejsem připravená, Ethane. Bez ohledu na to, co k tobě cítím.“

„Ani já ne; vím, že načasování je hrozné, ale myslím, že to je jediná dobrá možnost.“ Něžně mi odsunul vlasy z tváře jemným dotekem. „Jsem ochoten… a myslím, že i ty bys to měla zvážit.“ Zvedl obočí. „Nechci znovu zažít něco podobného, co se stalo dnes večer v Národní galerii.“

Začala jsem protestovat, ale on mě umlčel dalším důrazným polibkem. Tak typickým pro Ethana. Držel mě pod svým tělem, tiskl mě do měkké matrace a zkoumal má ústa jazykem. Nechala jsem ho, aby mě líbal, a jen jsem plynula prostorem a snažila se co nejlépe zpracovat to, co mi řekl.

„Než se začneš bát a strachovat, chci, abys nad tím jen přemýšlela. Můžeme mít dlouhé zásnuby, ale oznámení je to, co přinutí lidi vzít to v úvahu. Měli jsme náročný večer a musíme spoustu věcí vyřešit, ale nakonec jsme spolu a to se nezmění.“ Políbil mě na čelo. „A přestěhuješ se ke mně.“

Jen jsem na něj zírala a poslouchala, co mi říká.

„To poslední nebyla žádost, Brynne. To, co se stalo v noci, bylo naprosto šílené. Nemůžeme žít na dvou místech.“

„Bože, co mám s tebou dělat?“ potlačila jsem zívnutí a uvědomila si, že mě prášky pomalu začínají uspávat. Věděla jsem, že nebudu schopna pokračovat v této konverzaci příliš dlouho. Hlavou mi blýskla myšlenka, že to mohl Ethan využít ve svůj prospěch. Nebyl tak dobrý v pokeru pro nic za nic.

„Jsi vyčerpaná a upřímně řečeno, já taky.“

Znovu jsem zívla a souhlasila. „Jsem… ale pořád nevím, co říct na tvůj návrh,“ odpověděla jsem mu, hleděla jsem mu do očí. Byly jen pár centimetrů od mých.

Přitáhl si mě do náruče a chystal se na spaní. Zabořil mi tvář do krku. „Teď se vyspi a přemýšlej nad tím… a věř mi… a staň se oficiálně mou.“

„Jen tak?“ zeptala jsem se.

„Jo, jen tak.“ Jeho rty se pohnuly po mém krku. „Je to ta nejjednodušší věc.“ Cítila jsem jeho vousy, jak mě škrábaly na kůži, když se ke mně přitiskl. „Miluju tě, kotě. Teď pojď spát.“

Ethanovy silné paže mě objaly a já se cítila nádherně, navzdory skutečnosti, že se choval jako blázen. Ale vědomí, že by udělal něco tak šíleného, aby mě ochránil, že mě miluje tak moc, vykouzlilo malý úsměv na mé tváři a cítila jsem se zkurveně báječně, jak by řekl můj milenec, který občas mluvil jako dlaždič.

Pak jsem usnula, v bezpečí jeho náruče.

Table of Contents

copyright

titul

Věnování a citát

Poděkování

Prolog

1. kapitola