Přeložila:

JANA PACNEROVÁ

J. R. Ward: Vytoužený milenec

Vydání první

Copyright © Love Conquers All, Inc., 2013

All rights reserved including the right of reproduction in whole

or in part in any form

This edition published by arrangement with NAL Signet,

a member of Penguin Group (USA) Inc.

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2013 jako svou 1808. publikaci

Přeloženo z anglického originálu Lover at Last,

vydaného nakladatelstvím New American Library

a division of Peguin Group (USA) Inc.

Český překlad © 2013 Jana Pacnerová

Přebal a vazba © 2013 Ricardo a Baronet

Ilustrace na přebalu © 2013 Emil Křižka

Odpovědná redaktorka Marie Kejvalová

Korektorka Daniela Čermáková

Sazba a grafická úprava Ricardo, Sázavská 19, Praha 2

Tisk a vazba: , s. r. o., Český Těšín

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-7384-799-9

BARONET

Praha 2013

J. R. Ward

Vytoužený milenec

Jedenáctý díl

románového cyklu

BRATRSTVO ČERNÉ DÝKY

VĚNOVÁNO

VÁM OBĚMA –

I ZA CENU NEMÍSTNÉ LEHKOMYSLNOSTI

UŽ JE NEJVYŠŠÍ ČAS –

A NIKDO SI TO NEZASLOUŽÍ

VÍC NEŽ VY DVA.

Poděkování

S nesmírnou vděčností čtenářům Bratrstva černé dýky a hurá všem Celliím!

Mnohokrát děkuji za veškerou pomoc a vedení Stevenu Axelrodovi, Kaře Welshové, Claire Zionové a Leslii Gelbmanové. Děkuji také všem z nakladatelství New American Library – tyhle knížky jsou skutečně výsledkem týmové práce.

Děkuji všem našim Mods za všechno, co jste vykonali z dobroty srdce!

Líbám celý tým Waudových – vy víte, o koho se jedná. Bez vás by k tomu prostě nedošlo.

Nic z toho, co tu máme, by nevzniklo bez mého milovaného manžela, který je mým poradcem a pečovatelem a vizionářem; mé báječné matky, která mi dala tolik lásky, že jí to nikdy nedokážu vynahradit; mé rodiny (pokrevní i adoptované); a mých nejmilejších přátel.

Jo, a taky bez lepší poloviny WriterDoga, samozřejmě.

Slovníček pojmů a vlastních jmen

ahstrux nohstrum

Soukromá stráž s oprávněním zabíjet, která je do své funkce jmenována králem.

ahvenge

Čin, jímž je vykonána smrtící odveta; typicky je prováděn milovaným.

Bratrstvo černé dýky

Elitně vycvičení upíří válečníci, kteří chrání svou rasu proti Vyhlazovací společnosti. Díky selektivnímu křížení v rámci svého druhu jsou bratři obdařeni mimořádnými tělesnými i duševními schopnostmi a rychlou regenerací organismu. Zpravidla nejsou pokrevně spřízněni a za členy Bratrstva je jmenují stávající členové. Jsou od přírody agresivní, tajnůstkářští, spoléhají sami na sebe a žijí stranou řadových upírů. S příslušníky jiných tříd se stýkají jen výjimečně, především když se potřebují nakrmit. V říši upírů, kde o nich koluje řada legend, jsou zbožně uctíváni. Smrt jim může způsobit pouze vážné zranění, například střelná rána nebo probodnutí srdce.

bezduchý

Člověk zbavený duše, který pronásleduje a vyhlazuje upíry, člen Vyhlazovací společnosti. Bezduchého lze zabít pouze bodnou ranou do hrudi v místě, kde míval srdce; jinak jsou nesmrtelní. Nepijí, nejedí a nejsou schopni pohlavního styku. Vzhledem k tomu, že jejich pleť, veškeré ochlupení i duhovky časem ztrácejí pigment, jsou plavovlasí, bledí a mají světlé oči; voní po kojeneckém zásypu. Po uvedení do řádu Omegou uschovají na bezpečné místo keramický hrnek, v němž je uloženo jejich srdce, které jim bylo vyjmuto při iniciaci.

cohntehst

Konflikt mezi dvěma upíry soupeřícími o právo milovat se s upírkou.

Dhunhd

Peklo.

doggen

Podle hierarchie v upíří společnosti příslušník třídy služebnictva. Svým pánům slouží v duchu konzervativních zvyklostí a dodržují formální společenská pravidla chování i oblékání. Denní světlo jim neublíží, ale poměrně rychle stárnou. Průměrná délka života doggenů činí pět set let.

ehros

Vyvolená vyškolená v oblasti sexuálního umění.

exhile dhoble

Zlé nebo prokleté dvojče, to, které se narodí jako druhé.

ghardian

Strážce jedince. Existují různé stupně ghardianů, přičemž nejmocnější je ten, jemuž je svěřena do péče upírka, na niž se vztahuje sehkluze.

glymera

Společenské jádro upírské aristokracie, zhruba odpovídající anglické společenské smetánce z období regentství (začátek 19. století).

granhmen

Babička.

hellren

Upír mužského rodu spojený manželským slibem s upírem ženského rodu. Muži mohou mít i více manželek.

hyslop

Termín pro označení nedostatečného úsudku, zpravidla mající za následek ohrožení mechanické obsluhy nebo právoplatného vlastnictví vozidla či jiného motorového dopravního prostředku. Kupříkladu zanechá-li někdo klíče přes noc v autě, zaparkovaném před domem, pak se toto opomenutí, mající za následek nepovolené užívání motorového vozidla cizí osobou, nazývá hyslop.

chrih

Ve Staré řeči symbol ctihodné smrti.

Krypta

Posvátná hrobka Bratrstva černé dýky, využívaná jednak k obřadům a jednak jako úložiště keramických nádob bezduchých. Rituály konané v Kryptě zahrnují zasvěcení, pohřby a kázeňská řízení s bratry. Na posvátnou půdu mají přístup jen členové Bratrstva, Stvořitelka nebo uchazeči o přijetí mezi válečníky.

leahdyr

Mocný a vlivný jedinec.

leelan

Výraz něhy a lásky (volně přeloženo „nejdražší“).

lewlhen

Dar.

lheag

Uctivý výraz, jímž sexuálně podřízený subjekt oslovuje dominantní osobu.

Lhenihan

Mystický tvor, známý svou sexuální výkonností. V moderním slangu označuje muže nadpřirozených rozměrů a sexuálně vytrvalého.

lys

Mučicí nástroj používaný k odstranění očí.

mahmen

Matka, používáno jako označení skutečného stavu i jako výraz náklonnosti.

mhis

Kamufláž určitého hmotného prostředí; vytvoření iluzorního pole.

nalla (ž.r.) nebo nallum (m.r.)

Lichotivé označení, znamená „milovaná/milovaný“.

newling

Nedotčená mužem; panna.

období potřeby

Doba plodnosti upíra ženského pohlaví. Obvykle trvá dva dny a provází ji silná sexuální touha. Poprvé nastupuje přibližně pět let po proměně a poté vždy jednou za dekádu. Jsou-li upíři mužského rodu v blízkosti ženy, která prochází obdobím potřeby, do určité míry na ni reagují. Tato perioda může být velmi nebezpečná, protože mezi soupeřícími muži často dochází k rvačkám, zejména pokud dotyčná žena nemá druha.

Omega

Ďábelská tajemná postava mužského principu, která pronásleduje a hubí upíry ze zášti vůči Stvořitelce. Existuje v nadčasové říši a disponuje obrovskou mocí, neovládá však zázrak stvoření, ani nedokáže vdechnout nový život.

otrok krve

Upír mužského nebo ženského rodu, který je nucen poskytovat krev jinému příslušníku své rasy. Od tohoto zvyku se většinou upustilo, nicméně ho zákon nezakazuje.

pherarsom

Výraz označující potenci mužských pohlavních orgánů. V doslovném překladu přibližně „zaslouží si vstoupit do lůna ženy“.

princeps

Nejvyšší stupeň upíří aristokracie, nad nímž stojí jen členové První rodiny nebo Vyvolené Stvořitelky. Nositel tohoto titulu se s ním musí narodit; titul nemůže být udělen.

proměna

Klíčový okamžik v životě upíra, kdy se on nebo ona mění v dospělého příslušníka rasy. Poté se musí živit krví jedince opačného pohlaví, aby přežil, a nesmí se vystavovat slunci. K proměně dochází zpravidla po dovršení pětadvacátého roku života. Někteří upíři, především muži, proměnu nepřežijí. Před proměnou je upír zesláblý a netečný, nejeví zájem o sex a nedokáže se dematerializovat.

První rodina

Král a královna upírů včetně všech jejich případných potomků.

pyrokant

Označuje kritickou slabinu konkrétního jedince. Může být vnitřní, například závislost, nebo vnější, například milenec.

rahlman

Spasitel.

rythus

Rituální způsob usmíření či nápravy, který navrhuje ten, kdo urazil druhou osobu nebo spáchal přestupek. Je-li nabídka rythu přijata, poškozený vybere zbraň, již použije proti provinilci. Ten nemá možnost obrany.

sehkluze

Stav určité izolace či odloučení, který král uděluje upírce na základě žádosti jejích rodinných příslušníků. Na upírku dohlíží poručník, ghardian, zpravidla nejstarší člen její domácnosti, který má ze svého titulu právo rozhodovat o způsobu jejího života a dle vlastního uvážení jí buď zcela, nebo částečně může zabránit v kontaktu s okolním světem.

shellan

Upír ženského rodu spojený manželským slibem s upírem mužského rodu. Vzhledem k silně majetnickému chování zadaného muže mívají ženy pouze jednoho druha.

Stín

Nadčasová říše, v níž se mrtví setkávají se svými blízkými a tráví zde věčnost.

Stvořitelka

Tajemná síla ženského principu, která uděluje privilegia, je rádkyní krále a správkyní upířích archivů. Žije v nadčasové říši a je obdařena nesmírnou mocí. Ovládá umění stvoření, které uplatnila při zrodu populace upírů.

symphath

Poddruh upíra; mimo jiné je charakterizován též schopností a touhou manipulovat s emocemi druhých (např. výměna energie). Historicky byli symphathové diskriminováni a v určitých obdobích na ně upíři pořádali štvanice. Jsou na pokraji vyhynutí.

trahyner

Oslovení používané mezi dvěma upíry mužského rodu, kteří vůči sobě navzájem chovají hluboký obdiv a přízeň; volně přeloženo „milovaný přítel“.

upír

Příslušník druhu odlišného od jedinců Homo sapiens. Aby upíři přežili, musí pít krev opačného pohlaví. Naživu je udrží i lidská krev, ale takto nabytá síla rychle pomíjí. Po proměně, k níž dochází kolem dvacátého pátého roku života, se upíři nesmějí vystavovat slunci a pravidelně se musí krmit krví. Po kousnutí upírem ani po smíšení krve obou druhů se člověk v upíra nemění, avšak jsou známy vzácné případy, kdy došlo ke zkřížení upíra s jinými druhy. Upíři se mohou kdykoli dematerializovat, ale při této činnosti se musí plně soustředit a oprostit se od veškerých emocí; nesmějí s sebou přenášet těžké předměty. Dokáží odstranit z lidského mozku vzpomínky, ale jen pokud jsou krátkodobé. Upíři se dožívají až tisíce let, někdy i déle.

urozený

Nejvyšší šlechtická hodnost mezi upíří aristokracií, hned po První rodině nebo Vyvolených ve službách Stvořitelky. Titulu se nabývá narozením, nikoli propůjčením.

Vyvolená

Upírka, vychovávaná podle přísných pravidel, předurčená do služeb Stvořitelky. Tyto ženy pocházejí z urozených rodin a jsou založeny spíše duchovně než světsky. S muži se nestýkají vůbec nebo jen zřídka, ale v zájmu zachování aristokratické linie se mohou provdat za válečníka, kterého vybírá Stvořitelka. Umí předpovídat budoucnost. Kdysi se jejich krví krmili nezadaní členové Bratrstva, ale samotní bratři tuto zásadu zrušili.

Vyhlazovací společnost

Řád zabijáků vytvořený Omegou za účelem vyhlazení populace upírů.

wahlker

Poutník. Jedinec, který zemřel a vrátil se do života ze Stínu. Wahlkerům se dostává velké úcty a jsou ctěni a váženi pro námahu, kterou podstoupili.

whard

Kmotr nebo kmotra jedince.

Předehra

Qhuinn, syn Lohstrongův, vstoupil do svého rodného domu velkolepým hlavním vchodem. Jakmile překročil práh, vnikla mu do nosu známá vůně. Citronová leštěnka na nábytek. Svíčky z včelího vosku. Čerstvé květiny ze zahrady, které denně přinášel doggen. Parfém – matčin. Kolínská – otcova a bratrova. Skořicová žvýkačka – sestřina.

Kdyby firma Glade někdy vyráběla takový osvěžovač vzduchu, jmenoval by se nějak jako „Lučina starých peněz“. Nebo „Východ slunce nad tučným bankovním kontem“.

Anebo možná nehynoucí „Jsme prostě lepší než všichni ostatní“.

Z jídelny k němu doléhaly vzdálené hlasy, samohlásky oblé jako pěkně vybroušené diamanty, souhlásky hladce šveholivé a dlouhé jako saténové stuhy.

„Ach, Lillith, to je rozkošné, děkuji ti,“ říkala jeho matka obsluhující služce. „Ale pro mě je toho moc. A nedávej toho Solange tolik. Nějak tloustne.“

Ach, ano, matčina věčná dieta vnucovaná příští generaci: ženy z řad glymery se mají ztrácet před očima, každá musí mít vyčnívající klíční kosti, propadlé líce a kostnatá nadloktí, jako by to byl nějaký přitroublý odznak cti.

Jako by byl každý, kdo vypadá jako pohrabáč, hned něco lepšího než ostatní.

A jako by to bylo rouhání proti Stvořitelce, když vaše dcera vypadá zdravě.

„Á, ano, děkuji, Lilith,“ říkal otec klidným hlasem. „Mně ještě trochu, prosím.“

Qhuinn zavřel oči a pokusil se přesvědčit své tělo, aby udělalo další krok kupředu. Jedna noha, pak druhá. Není to zase tak těžké.

Jeho zbrusu nové tenisky značky Ed Hardy se tomu návrhu vysmály. Ale na druhé straně – v leckterém ohledu se vstup do téhle jídelny podobal vstupu do lví klece.

Odložil sportovní tašku na podlahu. Dva dny v domě nejlepšího kamaráda Blaye mu prospěly, byl to příjemný odpočinek od totálně dusivé atmosféry tohoto obydlí. Naneštěstí byl návrat tak bolestný, že se tím výhody pobytu mimo domov takřka stíraly.

No jo, je to absurdní. Nemůže tady zůstat stát jako neživý předmět.

Obrátil se k boční stěně a naklonil se k vysokému starožitnému zrcadlu umístěnému hned u dveří. Náramně ohleduplné. Tak zcela v souladu s potřebou aristokracie vypadat dobře. Takhle si návštěvníci mohli zkontrolovat účes a oblečení, zatímco si od nich komorník bral kabáty a klobouky.

Tvář mladého pretranse, která se na něj dívala, měla pravidelné rysy, pěknou bradu a ústa, to musel uznat, vypadala, jako by dokázala natropit na nahé kůži značné škody, až bude starší. Anebo to bylo možná jen jeho toužebné přání. Vlasy jako Vlad Naražeč, zvaný Dracula, bodliny trčící kolmo k hlavě. Kolem krku omotaný řetěz z kola – a to ne takový, co se kupuje v obchodě Urban Outfitters, ale opravdový řetěz, který původně poháněl jeho dvanáctirychlostní horské kolo.

Celkově působil jako zloděj, který se sem vloupal a chystá se obrátit dům vzhůru nohama při hledání ryzího stříbra, šperků a přenosné elektroniky.

Ironií osudu bylo, že všechny ty gothské nesmysly ve skutečnosti nebyly tím, co na jeho zevnějšku rodině vadilo nejvíc. Klidně by se mohl svléknout do naha, zavěsit si na zadek lustr, pobíhat po přízemí domu a trefovat se baseballovou pálkou do obrazů a starožitností, a rodiče by to ani zdaleka neštvalo tolik jako jeho skutečný problém.

Tím problémem byly jeho oči.

Jedno modré. Jedno zelené.

Auvajs. Moc špatné.

Glymera neměla ráda kazy. Ani na porcelánu, ani ve svých růžových zahradách. Ani na tapetách, ani na kobercích, ani na povlečení. Ani na hedvábném spodním prádle, ani na vlněných blejzrech, ani na šifonu večerních toalet.

A rozhodně ne u svých dětí.

Sestra byla fajn – no, až na ten „malý problém s nadváhou“, který ve skutečnosti neexistoval, a na mírné šišlání, které u ní proměna nevyléčila – jo, a až na skutečnost, že povahou byla celá matka. A to se nedalo napravit. Naopak bratr byl opravdová hvězda, fyzicky dokonalý, prvorozený syn připravený pokračovat v rodokmenu rodiny tím, že se bude reprodukovat velice noblesním, neupoceným, nesténavým způsobem se ženou, kterou mu rodina vybere.

Hernajs, příjemkyně jeho spermatu už byla předem jasná. Spojí se s ní, jen co projde proměnou…

„Jak se cítíš, synku?“ zeptal se otec zdráhavě.

„Jsem unavený, pane,“ odpověděl hluboký hlas. „Ale tohle pomůže.“

Qhuinnovi přejel po zádech mráz. Neznělo to jako bratrův hlas. Příliš basový tón. Příliš mužný. Příliš…

Do háje, ten kluk prošel proměnou.

Teď už Qhuinnovy tenisky naskočily, poponesly ho kupředu, až viděl do jídelny. Otec seděl na svém místě v čele stolu. Odpovídá. Matka seděla na svém místě na druhém konci stolu, naproti lítačkám do kuchyně. Odpovídá. Sestra seděla naproti němu, divže hlady neolizovala zlatý okraj svého talíře. Odpovídá.

Muž, který byl ke Qhuinnovi zády, do obrazu nepatřil.

Luchas byl dvakrát větší, než když za Qhuinnem přišel doggen a sdělil mu, že si má vzít věci a jít k Blayovi.

No, tím se ten opušťák vysvětloval. Původně se domníval, že otec konečně povolil a splnil požadavek, s nímž Qhuinn přišel už před několika týdny. Ale kdepak, jenom chtěl dostat Qhuinna z domu, protože v genofondu zlatého dítka nastala změna.

Spal bratr s nějakou holkou? Kohopak použili jako zdroj krve…

Otec, který si nikdy nepotrpěl na okázalosti, vztáhl ruku a nemotorně poplácal Luchase po předloktí. „Jsme na tebe moc hrdí. Vypadáš… dokonale.“

„To ano,“ přidala se Qhuinnova matka. „Prostě dokonale. Nevypadá tvůj bratr dokonale, Solange?“

„Ano, vypadá. Dokonale.“

„A já pro tebe něco mám,“ řekl Lohstrong.

Sáhl do vnitřní kapsy sportovního saka a vyndal černou sametovou krabičku velikosti baseballového míčku.

Qhuinnova matka začala slzet a opatrně si osušovat spodní víčka.

„Tohle je pro tebe, můj milovaný synu.“

Krabička se posunula po bílém damaškovém ubruse a bratrovy zvětšené ruce se chvěly, když ji bral a odklápěl víčko.

Qhuinn zahlédl záblesk zlata až v hale.

Všichni u stolu umlkli a jeho bratr civěl na pečetní prsten, očividně překonaný tím pohledem, matka si dál otírala oči, a dokonce i otcův zrak se zamžil. A sestra nenápadně štípla z košíku s pečivem žemli.

„Děkuju, pane,“ řekl Luchas a navlékl si těžký zlatý prsten na ukazováček.

„Padne, že ano?“ zeptal se Lohstrong.

„Ano, pane. Dokonale.“

„Máme tedy stejnou velikost.“

Ovšemže mají.

V tom okamžiku otec odvrátil pohled, jako by doufal, že pohybem očních bulv zaplaší lesk slz, který mu rozmazává zorné pole.

Za dveřmi jídelny zahlédl číhajícího Qhuinna.

Následoval krátký záblesk poznání. Žádné ahoj-kluku-jak-je, ani sláva-můj-druhý-syn-je-doma. Spíš jako když jdete trávou a všimnete si psí hromádky, ale už se jí nestihnete vyhnout a šlápnete do ní.

Muž se znovu zahleděl na svou rodinu a Qhuinna vytěsnil.

To poslední, oč Lohstrong očividně stál, bylo pokazit takový historický okamžik – a patrně právě proto neudělal rukama žádné gesto proti uhranutí. Obvykle všichni členové domácnosti tento rituál prováděli, když Qhuinna uviděli. Dnes ne. Milý tatínek nechtěl, aby o něm ostatní věděli.

Qhuinn si šel pro tašku. Přehodil si ji přes rameno a odebral se po hlavním schodišti do svého pokoje. Matka byla obvykle raději, když používal schody pro služebnictvo, ale to by musel projít kolem té láskyplné sešlosti v jídelně.

Jeho pokoj byl co nejdál od ostatních, až úplně napravo. Často se v duchu ptal, proč to nedotáhli až do konce a nenastěhovali ho k doggenům – jenže personál by patrně dal hromadnou výpověď.

Zavřel za sebou dveře, hodil bágl na holou podlahu a sedl si na postel. Zadíval se na své jediné zavazadlo a usoudil, že by měl vbrzku zajít do prádelny, protože měl v tašce mimo jiné mokré plavky.

Služky se odmítaly dotknout jeho oblečení – jako by zlo v něm obsažené přetrvávalo i ve vláknech jeho džínů a triček. Dobré na tom bylo, že nikdy nebyl vítán na oficiálních společenských akcích, takže jeho garderoba nevyžadovala valnou údržbu…

Zjistil, že pláče, když sklopil oči ke svým teniskám a uvědomil si, že přímo doprostřed tkaniček dopadlo pár kapek vody.

Qhuinn nikdy nedostane prsten.

A sakra… tohle bolelo.

Drhl si obličej dlaněmi, když mu zazvonil telefon. Vyndal ho z motorkářské bundy a musel párkrát zamrkat, než zaostřil zrak.

Přijal hovor, ale neohlásil se.

„Zrovna jsem se to dozvěděl,“ řekl Blay z reproduktoru. „Jak je?“

Qhuinn otevřel ústa, aby odpověděl, v mozku mu vytanuly všechny možné odpovědi: „Učiněná kurva parádička. Aspoň že nejsem ‚tlustý‘ jako moje sestra. Ne, nevím, jestli bratr s někým spal.“

Místo toho řekl: „Vyšoupli mě z domu. Nechtěli, abych viděl jeho proměnu. Nejspíš to vyšlo, protože kluk vypadá, jako že to zvládnul na jedničku.“

Blay tiše zaklel.

„Jo, a právě dostal prsten. Otec mu dal… svůj prsten.“

Pečetní prsten s rodinným erbem, symbolem, který nosili všichni muži z dobré krve na důkaz hodnoty svého rodokmenu.

„Díval jsem se, jak si ho Luchas navlékal na prst,“ pokračoval Qhuinn a připadal si, jako by bral ostrý nůž a řezal se jím do vnitřní strany předloktí. „Padne perfektně. Vypadá ohromně. Víš, i když… teda, jak by mohl…“

V této chvíli se rozbrečel.

Prostě se kurva sesypal.

Strašná pravda byla taková, že pod svým alternativním zevnějškem toužil, aby ho rodina milovala. I když byla sestra nafrněná, i když byl bratr šprt, i když byli rodiče rezervovaní, pozoroval mezi těmi čtyřmi lásku. Cítil mezi nimi lásku. Bylo to pouto, které tyto jedince spojovalo, neviditelná struna od srdce k srdci, závazek starat se navzájem o všechno od všedních hovadin až po opravdová, smrtelná dramata. A jediná věc silnější než takovéhle spojení… byl pocit, jaké to je, být z něj vyloučen.

Každičký zkurvený den svého života.

Blayův hlas proťal jeho vzlyky. „Jsem tu s tebou. A tak zatraceně mě to mrzí… Máš mě tady… Jenom neudělej žádnou blbost, jo? Přijdu za tebou…“

To byl celý Blay – poznal, že přemýšlí o věcech spojených s provazem a sprchovým stojanem.

Po pravdě řečeno, volná ruka už mu sjela k improvizovanému opasku, který si vyrobil z pěkně silné nylonové šňůry – protože rodiče mu na oblečení nedávali moc peněz a ten pořádný pásek, co míval, praskl už před léty.

Vytáhl ho z poutek a pohlédl k zavřeným dveřím koupelny. Stačí jen uvázat ho k armatuře sprchy – bůh ví, že ty trubky přidělávali za starých dobrých časů, kdy bylo všechno dost pevné, aby to udrželo nějakou váhu. Měl dokonce i židli, na kterou by si mohl stoupnout a pak ji pod sebou odkopnout.

„Musím jít…“

„Qhuinne? Nezavěšuj – opovaž se mi zavěsit…“

„Poslyš, chlape, musím jít…“

„Hned tam jedu.“ Spousta plácání v pozadí, jako by se Blay oblékal. „Qhuinne! Nezavěšuj – Qhuinne!“

Kapitola první

SOUČASNOST

„Tohle je teda kurva žihadlo.“

Jonsey se ohlédl po tom idiotovi, co se choulil vedle něj na autobusové zastávce. Dřepěli v tom plexisklovém akvárku už tři hodiny. Přinejmenším. Ačkoliv s takovými poznámkami mu to připadalo spíš jako tři dny.

A povede to k omluvitelné vraždě.

„Jsi bílej kluk, víš to?“ podotkl Jonsey.

„Cožééé?“

No jo, tři roky čekání. „Běloch, vole. Jako že v létě potřebuješ opalovací krém. Na rozdíl ode mě…“

„To máš fuk, chlape, koukej na ten bourák…“

„Jako že nemusíš mluvit jako černej. Vypadáš potom jako blbec.“

Momentálně prostě už chtěl mít tuhle noc za sebou. Byla zima, sněžilo a on se v duchu musel ptát, co komu udělal, že tady trčí s tímhle Vanilkou.

Po pravdě řečeno, uvažoval o tom, že by odtud zmizel úplně. V Caldwellu dobře vydělával prodejem novin; před dvěma měsíci vypadl z vězení, kde seděl za ty vraždy, co spáchal jako mladistvý; to poslední, co ho zajímalo, bylo kamarádit s nějakým bílým pošukem, co se rozhodl prorazit na ulici pomocí slovníku.

Jo, a pak tu byla ta pracháčská čtvrť, ve které se nalézali. Pokud mu bylo známo, platilo tu nařízení, že po desáté večer se nesmí nikdo potloukat v ulicích.

Proč sakra na tohleto přistoupil?

„Budeš tak laskav a podíváš se na ten krásný automobil?“

Jen aby toho kluka umlčel, otočil Jonsey hlavu a vyklonil se z přístřešku. Zaklel, když mu do očí zavanula sprška sněhu. Zatracený sever státu New York v zimě. Zima, že by člověku umrzly koule…

No… nazdárek.

Na druhé straně nevelkého parkoviště, přímo před čisťoučkou, nepočmáranou lékárnou s nonstop provozem, stálo skutečně parádní žihadlo. Hummer byl úplně černý, nikde žádný chrom – ani na kolech, ani kolem oken, dokonce ani na mřížce chladiče. A byl pěkně velký – a soudě podle toho, jak vypadal, měl nepochybně taky pořádně silný motor.

Takové fáro bylo z těch, co člověk vídal v ulicích, odkud pocházel – vůz velkého dealera. Jenomže tady byli daleko od centra, takže to určitě patřilo nějakému impotentovi, co se snaží vypadat, jako by měl pinďoura.

Vanilka si nadhodil batoh na jedno rameno. „Jdu to očíhnout.“

„Brzo přijede autobus.“ Jonsey se podíval na hodinky a usilovně přitom toužil, aby to byla pravda. „Za pět, možná za deset minut.“

„No tak…“

„Čau, sráči.“

„Bojíš se nebo co?“ Ten šmejd zvedl ruce a začal předvádět scénu z hororu Paranormal Activity. „Tak zdrrrhej…“

Jonsey vytáhl zbraň a strčil hlaveň tomu pitomci přímo pod nos. „Beze všeho tě na místě zabiju. Nebude to poprvé. Klidně si to zopakuju. Teď kurva vycouvej a prokaž sám sobě službu. Drž hergot hubu.“

Jonsey hleděl klukovi do očí a bylo mu celkem jedno, jak to dopadne. Zastřelit toho šmejda. Nezastřelit ho. Je to fuk.

„Tak jo, tak jo, tak jo.“ Pan Brebta vycouval a opustil prostor autobusové zastávky.

Díky. Kurva.

Jonsey zastrčil bouchačku, založil si paže a zadíval se směrem, odkud měl přijet autobus – jako by to mohlo být něco platné.

Blbec pitomej.

Znovu se podíval na hodinky. Chlape, dost těch blbostí. Jestli přijede nejdřív autobus, co míří do centra, tak nastoupí a na všechno se vybodne.

Posunul si batoh, který mu bylo doporučeno nosit, a ucítil uvnitř tvrdý obrys nádoby. Ten batoh chápal. Jestli má převážet produkt z místa na místo, tak jo, jasně. Ale ta nádoba? Na co ji sakra člověk potřebuje?

Ledaže by to byl sypký prášek?

Skutečnost, že si ho na tuhle práci vybral C-Rider osobně, byla sakra parádní. Dokud se nesetkal s Běloušem – a tím představa, že je něčím mimořádný, poněkud ztratila šťávu. Pokyny šéfova člověka byly jasné: sejdi se s chlápkem na zastávce ve Čtvrté ulici. Odjeďte posledním autobusem na předměstí a čekejte. Přesun na venkov, až k ránu zase začnou jezdit autobusy. Vystoupit na zastávce Warren County. Půldruhého kilometru pěšky na nějakou farmu.

C-Rider se tam s nimi a dalšími kluky sejde pracovně. A potom? Jonsey bude patřit do nové party, která má ovládnout scénu v Caldwellu.

To se mu zamlouvalo. A velký respekt k C-Riderovi – to byl frajer: v partě stál vysoko; něco znamenal.

Ale jestli jsou ti ostatní jako Vanilka…

Řev motoru v něm vzbudil domnění, že se konečně objevil nějaký prostředek městské hromadné dopravy, a tak vstal…

„To snad ne, kurva,“ vydechl.

Černý hummer zastavil přímo před autobusovou zastávkou, okno sjelo dolů a za volantem seděl Bělouš, totální šílenec – a to nejen proto, že to fáro doslova řvalo.

„Nastup! Dělej! Nastup!“

„Co to kurva děláš, ty?“ vykoktal Jonsey a přitom oběhl teréňák a naskočil na místo spolujezdce.

Do horoucích pekel – ten vůl není úplnej pitomec, když dokáže ukrást takovýhle auto.

Kluk dupl na plyn, motor zaburácel, hroty pneumatik zahrabaly do udusaného sněhu a pak už vystřelili osmdesátkou kupředu.

Jonsey se držel všeho, co mu přišlo pod ruku, když prosvištěli na červenou křižovatkou a pak přejeli přes obrubník a přes parkoviště supermarketu Hannaford. Na druhé straně se z něj zase vyřítili a hudba přehlušila pípání zvěstující, že si ani jeden nezapnul bezpečnostní pás.

Jonsey se začal zubit od ucha k uchu. „Kurva, jo, ty vole! Ty magore blbá, ty šílenej pojebanej sněhuláku…!“

Table of Contents

copyright

titul

Věnování

Poděkování

Slovníček pojmů a vlastních jmen

Předehra

Kapitola první