A. V. Geiger

FOLLOW ME BACK

Copyright © 2017 by A. V. Geiger

Originally published in the United States by Sourcebooks,

Inc. www.sourcebooks.com

Translation © 2018 by Klára Kruteková.

Jacket design © 2018 Cover design by Connie Gabbert

Cover images © Aleshyn_Andrei/Shutterstock; AstroStar/Shutterstock

Slovak edition © 2018 by IKAR, a.s.

ISBN 978-80-551-5935-5

Venujem Davidovi za to,

že mi vždy pripomínal,

aby som zhlboka dýchala.

VYŠETROVANIE

(1. ČASŤ)

31. 12. 2016, 20.42

Prípad: 124.678.21-001

OFICIÁLNY PREPIS POLICAJNÉHO VÝSLUCHU

1. STRANA

VYŠETROVATEĽ: Pán Thorn, prepáčte, že sme vás nechali čakať. Radi by sme vám položili pár otázok.

THORN: Kde je Tessa?

VYŠETROVATEĽ: Som poručík Charles Foster. Toto je detektív Terence Newman. Do záznamu: Dnes je tridsiateho prvého decembra, čas dvadsať štyridsaťdva. Tento výsluch sa zaznamenáva.

THORN: Je tu? Je v tejto budove?

VYŠETROVATEĽ: Pán Thorn, prosím vás, sadnite si. Vyšetrujeme zločin.

THORN: Povedzte mi, kde je!

VYŠETROVATEĽ: Nemôžem vám nič povedať, kým vás nevypočujeme.

THORN: Ale je v poriadku, však? Poviete mi aspoň to?

VYŠETROVATEĽ: Synak, čím skôr začnete spolupracovať, tým skôr to vyriešime.

THORN: Okej, okej. Čo chcete vedieť?

VYŠETROVATEĽ: Ďakujem. Prosím, uveďte do záznamu celé svoje meno, dátum narodenia a zamestnanie.

THORN: Eric Taylor Thorn. Dátum narodenia osemnásty marec tisícdeväťstodeväťdesiatosem. Čo bola tá tretia vec?

VYŠETROVATEĽ: Zamestnanie.

THORN: Vlastne už ani neviem. Vyberte si. Spevák. Textár. Herec. Model predvádzajúci spodnú bielizeň. Profesionálny mediálny prostitút? Dá sa to považovať za zamestnanie?

VYŠETROVATEĽ: V poriadku, pán Thorn. Upokojte sa. Potrvá to len pár minút.

THORN: Mám zavolať svojho právnika?

VYŠETROVATEĽ: Máte právo zavolať svojho obhajcu, kedykoľvek budete chcieť.

THORN: Som zatknutý?

VYŠETROVATEĽ: Máme len pár otázok. Ako som povedal, čím skôr sa dozvieme vaše stanovisko, tým…

THORN: Okej. Zabudnite na to. Čo teda chcete vedieť?

VYŠETROVATEĽ: Začnite od začiatku.

THORN: Od začiatku. A čo je podľa vás začiatok?

Deň, keď som podpísal zmluvu na album? Deň, keď som prvý raz chytil do rúk gitaru? Mal som asi štyri roky.

VYŠETROVATEĽ: Teraz hovoríme o Tesse Hartovej. Povedzte nám, odkiaľ sa so slečnou Hartovou poznáte.

THORN: Poznáme sa cez Twitter. Od leta. Tuším niekedy od augusta. Ale začalo sa to už skôr. Skôr než som si založil ten účet… (pauza)

VYŠETROVATEĽ: Prosím, pokračujte.

THORN: Myslím… (pauza) myslím, že ak by som mal niekde začať, povedal by som, že sa to začalo už v júni vďaka Dorianovi Cromwellovi. Viete, tomu z chlapčenskej kapely.

VYŠETROVATEĽ: Chcete povedať, že tento prípad má niečo spoločné s tým, čo sa stalo Dorianovi Cromwellovi?

THORN: Nie, vlastne nie. Prepáčte, táram nezmysly. Chcel som len povedať, že ten prípad bol vo všetkých správach. A potom súd s tým šialeným dievčaťom. A to všetko len preto, lebo ju takisto sledoval.

VYŠETROVATEĽ: Obávam sa, že tomu stále nerozumiem. Čo má prípad Doriana Cromwella spoločné s vaším vzťahom s Tessou Hartovou?

THORN: Je to vtipné. Vedel som to hneď, ako som sa o tom dopočul. Dovtípil som sa, čo sa mu stalo. Tak ako ľudia hovoria, že si navždy zapamätajú, čo robili, keď zastrelili Kennedyho. Alebo kde boli, keď zaútočili na Dvojičky. U mňa je to tak s Dorianom. Práve som šoféroval po Santa Monica Freeway so spustenou strechou a počúval v rádiu hitparádu Top štyridsať. A hlásateľ sa ozval priamo uprostred piesne číslo dvanásť. Ani som ho poriadne nepočúval, ale zdalo sa mi to čudné. Viete, pesničku neprerušia len tak pre hocičo. Ešte presne nevedeli, čo sa stalo. Trvalo niekoľko dní, kým tomu prišli na koreň. Kým objavili to dievča, fanúšičku. Vtedy si ešte neboli istí, či je to vražda. Vedeli iba to, že to bol Dorian Cromwell. Aj to povedali. Presne toto: Doriana Cromwella, lídra kapely Fourth Dimension, našli dnes ráno v Londýne mŕtveho. Ležal dolu tvárou v Temži.

1

PROJEKCIA

12. august 2016

„Nie si posadnutá. Je to projekcia.“

„Projekcia?“ Tessa vyzrela spoza hustých dlhých hnedých vĺn, ktoré si poslednú polhodinu stále zapletala a rozpletala. Neisto sa zadívala na svoju psychoterapeutku, doktorku Reganovú, ktorá sedela na opačnej strane miestnosti.

„Je to veľmi častý obranný mechanizmus,“ vysvetlila doktorka Reganová. Tón jej hlasu, ako zvyčajne, neprezrádzal nijakú emóciu – bola ako ľudský ekvivalent generátora šumu –, no zatiaľ čo rozprávala, znepokojivo sa ošívala. Sedela na nízkom ružovom sedacom vaku s nohami prekríženými v členkoch v snahe zachovať si profesionálne vystupovanie. Za normálnych okolností sa s klientmi stretávala len vo svojej kancelárii, no kvôli Tesse urobila výnimku.

Tessa skĺzla pohľadom na pančuchy staršej ženy, nazberané na kolenách, a neubránila sa obdivu. Vyžadovalo si obrovskú statočnosť znášať texaské horúčavy v silonkách. Ona sama mala na sebe len top a šortky na spanie, ktoré jej ledva zakryli vrchnú časť štíhlych stehien.

„Projekcia,“ zopakovala doktorka Reganová. „Tento termín používame vtedy, keď človek pripisuje vlastné myšlienky a pocity inej osobe, v tvojom prípade celebrite.“

„Ale ja som Erica Thorna nikdy nestretla. Nikdy som nebola ani na jeho koncerte.“

Doktorka vzala Tessin denník a prelistovala ho na začiatok. Kresby srdiečok, lesných príšer a tvárí bez očí na obale nekomentovala. Zabudni na projekciu, pomyslela si Tessa a zvraštila nos. Radšej by sa mali porozprávať o tom, prečo neznesie ani len pohľady načmáraných ľudí.

Doktorka Reganová ukázala na jeden z Tessiných prvých zápiskov. „Povedz mi o tomto. Čo ťa tak zaujalo, aby si o ňom začala písať?“

„O Ericovi?“ Tessa sa načiahla za špirálovým blokom a prebehla pohľadom popísanú stránku. „Myslím, že som pozerala TMZ. Zachytili ho, ako kráča po New Yorku s nejakou herečkou zo seriálu Roztomilé mrchy. Pochopiteľne, z toho vyvodili, že s ňou chodí.“

„Ale o tom si nepísala.“

„Samozrejme, že nie. Poznáte stránku TMZ? Podobá sa na fanúšikovskú fikciu, len ešte menej uveriteľnú.“

Doktorke vyskočilo jedno obočie, čo bolo asi najbližšie k prejavu skutočnej emócie. Prstom si posunula okuliare v kostenom ráme. „Povedz mi, čo si namiesto toho napísala.“

Tessa si pritisla kolená k hrudi. Pri spomienke na to, ako ju ten zrnitý paparacovský záber vtedy ochromil, pocítila zvláštny nepokoj. Eric a to dievča… Nevyzeral ako na rande. Ani trošku. Na videu kráčal rýchlo, ponáhľal sa a ustavične sa obzeral. Potom ho kamera ešte väčšmi priblížila. Akoby sa prenikavými modrými očami pozeral priamo do kamery. A ten výraz…

„Nevyzeral ako šťastný chalan s novou frajerkou,“ povedala Tessa terapeutke. „Aspoň podľa mňa.“

„A ako teda vyzeral?“

Tessa zavrela oči. „Ako niekto vystrašený na smrť.“

„Dobre, Tessa.“ Doktorka Reganová pochvalne prikývla. „A čo by to mohlo vypovedať o tvojom vlastnom psychickom stave?“

„Chcete povedať, že si to vymýšľam? Že to ja som vystrašená na smrť?“

Doktorka sa predklonila a zastrčila si prameň šedivejúcich vlasov za ucho.

„Je to možné,“ pripustila Tessa pomaly. „Asi je to jedna z vecí, ktorej sa bojím najviac. Kráčať po ulici v preplnenom meste s pocitom, že ma niekto prenasleduje…“

Doktorka Reganová zavrela denník. „Skvelé. Pokračuj.“

„No nebolo to po prvý raz,“ premýšľala Tessa nahlas.

„Vždy keď sa pozrie priamo do kamery, vidno mu v očiach záblesk strachu.“

„Strachu z čoho?“

„Akoby sa nazdával, že ho niečo prenasleduje. Prenasleduje alebo…“ Tessa stíchla, hľadala správne slová. Pohľadom sa pristavila na obálke denníka s nakresleným sŕňaťom, bežiacim ako o život. „Alebo možno loví? Neviem.“

„To je veľmi zaujímavé, Tessa.“

„Vážne? Je to zaujímavé?“ Tessa sa neubránila smiechu. Zaujímavé. Asi jeden zo psychologických termínov pre prípad, keď pacient omieľa dookola to isté.

Vždy keď sa rozhodne zapísať si svoje myšlienky, skončí pri tom, že píše príbehy o Ericovi Thornovi. Zaplnila nimi už dva denníky. „Nie je to veľmi zdravé, však?“

Doktorka vytiahla žltý zápisník a rýchlo doň niečo načmárala. „Možno sa pri skúmaní vlastnej úzkosti cítiš bezpečnejšie, keď ju pripíšeš niekomu inému. Vlastne to môže byť celkom užitočné, ak vieš, čo robíš. Skús popremýšľať o tom, ako sa môžu tvoje teórie o tejto celebrite spájať s tým, čo sa stalo v júni.“

Tessa vydala priškrtený zvuk a kolená si pritisla k hrudi ešte silnejšie. Celý jún strávila v New Orleans na osemtýždňovom kurze kreatívneho písania. Teda mal trvať osem týždňov. Tessa však odtiaľ v polovici ušla a ukryla sa v bezpečí svojej izby. Leto sa už takmer končilo a ona ešte stále nebola pripravená rozprávať o tom, prečo vlastne ušla. „Nie… povedali ste, že nemusím… kým nebudem pripravená…“

„Dobre, Tessa.“ Doktorka Reganová ju upokojila gestom. „Nezabudni zhlboka dýchať. Presne tak.“

Tessa preglgla. Znovu hrozilo, že ju pochytí úzkosť, no rozhodla sa, že upriami pozornosť na to, čo ju vždy dokázalo rozptýliť. Eric. Eric Thorn. Tessa v duchu odriekala jeho meno a zhlboka sa nadychovala. Terapeutka ju učila, že má zadržať dych a počítať do päť, no ona si vynašla vlastnú relaxačnú techniku. Eric jeden… Eric dva… Eric tri… Tessa pozorovala svoj hrudník, ako sa pomaly dvíha a klesá, kým jej napätie v pleciach neustúpilo.

„Dobre, Tessa,“ zopakovala doktorka Reganová. „Budeme sa rozprávať len o Ericovi Thornovi, ak sa tak cítiš najbezpečnejšie.“

„Nechápem, prečo som si ho vybrala. Prečo práve Eric Thorn?“

„To mi povedz ty. Prečo si myslíš, že si sa zamerala práve naňho?“

Tesse vystúpila horúčava do tváre. Jeho fanúšičkou sa stala už dávno, odkedy pred pár rokmi vydal debutový album, no v poslednom čase dosiahol jej záujem oňho úplne inú úroveň. Zachádzalo to oveľa ďalej než len do príbehov v jej denníku. Vždy keď narazila na novú Ericovu fotografiu, pocítila neodolateľnú túžbu uložiť si ju do mobilu. Mala v ňom viac fotiek Erica Thorna než kohokoľvek, koho poznala v skutočnom živote. Kedysi pokrývali jeho fotky aj vyblednuté žlté steny jej izby, no zložila ich a nechala si len jeden plagát z koncertu nad posteľou.

„Neviem,“ zaváhala Tessa. „Asi preto, lebo je sexi?“ Obzrela sa ponad plece a pohľadom spočinula na známej scéne: Eric vystupuje na pódiu s elektrickou gitarou zavesenou na svalnatej hrudi. Hlavu má zaklonenú, oči zavreté, ponorený do hudby…

Doktorka Reganová sa ponad rám okuliarov zahľadela na Ericovo spotené telo. „Musí v tom byť niečo viac,“ namietla. „Ale môžeš nad tým popremýšľať do nášho ďalšieho stretnutia. Teraz mi povedz, ako dopadli tvoje desenzibilizačné cvičenia. Ako to tento týždeň šlo?“

Tessa si zahryzla do nechta na palci, ktorý si už obhrýzla do krvi. Keď si terapeutka všimla jej zaváhanie, rozhodla sa, že ticho vyplní: „Minulý týždeň si dokázala polhodinu sedieť dolu v obývačke s mamou a so svojím priateľom Scottom.“

„Hej,“ zamrmlala Tessa.

„A tento týždeň bolo tvojím cieľom podržať kľučku na vchodových dverách.“

„To sa nestalo.“ Tessa zubami zachytila záder a odhryzla ho. Pokašľala to. Až po vyše mesiaci terapie sa odvážila položiť chodidlo pred dvere do svojej izby, no posledných pár dní znamenalo obrovský krok späť. „Tento týždeň som bola v myšlienkach úplne inde,“ vysvetlila. „Niečo… niečo… sa stalo. Je to hlúposť.“

Doktorka sa zamračila. „O čo ide?“

„O nič. Len niečo na Twitteri.“

Terapeutka prestala zapisovať do zošita a zdvihla pohľad. „Ty si na Twitteri?“

„Veľmi ma to mrzí,“ ospravedlňovala sa Tessa. Účet na Twitteri jej ešte nespomenula. Nezdalo sa jej to dôležité. Aj tak tam už takmer nechodila. Ale posledný týždeň zamestnával Twitter väčšinu jej myšlienok počas dňa. „Viem, čo mi chcete povedať. Mala by som účet zrušiť, aby som sa lepšie sústredila na cvičenia.“

„Kdeže, Tessa. Tak by si sa ešte väčšmi izolovala.“ Doktorka Reganová si počas rozprávania niečo zúrivo zapisovala. „Akákoľvek sociálna interakcia môže mať terapeutický význam.“

„Vážne?“ Tessa sa skepticky pozrela na svoj mobil v červenom koženom obale, ktorý ležal na nočnom stolíku. Nechala ho tam displejom nadol, aby ju počas hodinového sedenia nevyrušovali žiadne nové upozornenia z Twitteru.

Doktorka Reganová prikývla. „Samozrejme, naším cieľom síce je, aby si komunikovala s ľuďmi zoči-voči, ale sociálne médiá poslúžia ako pozitívny prvý krok.“

„Fajn. Nuž tak to som robila skoro celý týždeň…“

„Máš sledujúcich? Ľudí, s ktorými si píšeš?“

Tessa sa zasmiala. Aká skvelá otázka. Ak by sa jej na to niekto opýtal pred pár dňami, odpovedala by úplne inak: pár stoviek sledujúcich, ktorí jej existenciu väčšinou ignorujú. No keď si ráno pozrela svoj účet, zistila, že ich počet sa zvýšil na tridsaťtisíc. Prišlo jej nevoľno, už len keď si na to spomenula. Tridsaťtisíc. Tridsaťtisíc párov očí, ktoré čítajú jej tweety. Jej emócie sa ocitli na hojdačke, od hrôzy až po nezmyselnú túžbu, aby ich bolo ešte viac. Mykalo jej prstami v pokušení skontrolovať si mobil. Koľko ďalších sledujúcich získala za ten čas, čo sa rozpráva s doktorkou Reganovou?

„Je to dosť nákazlivé,“ konštatovala, načiahla sa za mobilom a pozrela na displej.

Tessa H @TessaSrdceEric

SLEDUJÚCI:

30 100

Ukázala ho aj terapeutke.

„Skutočne zaujímavé.“ Doktorka Reganová si zamyslene priložila pero k ústam. Znovu si niečo zapísala do zápisníka.

„Za posledný týždeň akoby sa s nimi roztrhlo vrece.“

„A čo sa stalo?“

Tessa sklonila hlavu. Hrala sa s rohom prikrývky a vyhýbala sa pohľadu terapeutky. „Začalo sa to príbehom, ktorý som napísala. O Ericovi. Minulý víkend som jeden uverejnila na internete.“ Stehy na rohu obliečky sa rozpárali. „Nazvala som ho Posadnutá. Mal to byť taký malý žart na môj účet.“

„A čo sa stalo potom?“

„Začala som s hashtagom EricThornPosadnuta. Viete, čo je hashtag?“

„Je mi to známe.“ Tón jej hlasu zostal dokonale odosobnený, no oči jej žiarili zvedavosťou. Tessa si zahryzla do pery. Predpokladala, že niekto vo veku doktorky Reganovej netuší ani to, ako si stiahnuť aplikáciu, no pravdepodobne ju podcenila. Placho sa usmiala.

„Chcela som, aby si to ostatní fanúšikovia prečítali, tak som uverejnila niekoľko jeho sexi fotiek a pripojila link na svoj príbeh. A nejako… sa z toho stal hit. Zbehlo sa to tak rýchlo. Najprv ho skopíroval jeden z Ericových väčších fanúšikovských účtov. Potom @Relatable. Potom @Flirtationship. A potom… už som aj zabudla, kto bol ďalší. Asi @GirlPosts? Alebo @SoDamnTrue? Jeden z tých účtov, ktoré sleduje každý. A potom to už bolo všade. Tuším v stredu sa to dostalo na prvé miesto. Alebo vo štvrtok? Pozrite.“ Tessa prešla palcom po displeji a podržala ho doktorke pred tvárou. „Vidíte? Toto sú všetky trendové hashtagy z celého sveta.“

Ako tretie v zozname stále svietili slová, ktoré vyťukala Tessa pred šiestimi dňami, znásobené toľkými hlasmi, v ktoré by sa ani neodvážila dúfať:

#EricThornPosadnuta

21 800 000 tweetov

2

ERICTHORNPOSADNUTA

Eric otvoril Twitter a klikol na zoznam najtrendovejších tém.

#EricThornPosadnuta

21 800 000 tweetov

„Doriti,“ zahrešil popod nos a odhodil mobil na posteľ. Ešte stále je to na treťom mieste. Tá idiotská vec odmietala upadnúť do zabudnutia. To si nemôžu tí stalkerskí paraziti nájsť nič zaujímavejšie, čím by boli posadnutí?

Aspoň už nebol na prvom mieste.

Opäť sa hodil na hotelovú posteľ s hodvábnym čelom. Do očí mu padol prameň strapatých tmavohnedých vlasov. Naštvane ho odhrnul a zamračil sa nad zaschnutými zvyškami gélu. Mal sa pred spaním osprchovať. Včerajšok bol ďalší z tých dní, keď šestnásť hodín v kuse poskytuje rozhovory, a do hotela sa vrátil taký unavený, že dokázal len zhodiť zo seba oblečenie a padnúť do postele.

Teraz už sprchovanie nemalo zmysel. O dvadsať minút sa začína každodenné cvičenie a tréner z neho vymláti dušu, ak bude meškať. No ak potom príde k vizážistke s vlasmi zlepenými nechutnou zmesou gélu a potu, vymláti z neho dušu zasa ona. Hádam predsa len na sekundu skočí do sprchy…

Dvere na druhej strane miestnosti zavŕzgali. Eric zmeravel. Niekto bol v jeho izbe. Upratovačka? Nie. Tá vie, kedy má chodiť. Zabudol včera pred spaním zamknúť? Ale potom by to mohol byť len…

Keď sa kľučka na dverách pohla, zaboril sa do vankúšov.

„Kto je tam?“ Pripravil sa na slová, no v pľúcach nemal dosť vzduchu, aby mu z úst vyšiel čo len hlások. Zdrapil prikrývku, aby sa ňou zakryl – nemal na sebe nič okrem boxeriek –, a pohľadom rýchlo prechádzal po celej izbe. Čo by sa dalo použiť ako zbraň? Lampa na nočnom stolíku? Nie. Lampy v tvare sviečky boli pripevnené na stene. Ani popolník. Doriti! Že by tá keramická váza…

„Čau, synak, si oblečený?“

Eric po začutí známeho hlasu zavrel oči, a keď do miestnosti vošiel jeho manažér Maury, uvoľnil smrteľné zovretie prikrývky.

„Kámo!“ zvolal Eric a srdce mu skákalo ako splašený vrabec. „To už ani neklopeš?“

„Prepáč, synak. Spal si?“ Maury vyzeral, akoby bol hore už niekoľko hodín. Eric si už ani nepamätal, kedy videl manažéra oblečeného v niečom inom ako v drahom obleku a s vyleštenými topánkami na nohách. Ten chlap by mohol obliekať aj ľudí do rubriky o móde v časopise GQ. Možno by sa do takej dostal aj sám, keby nebol nízky, tučný a plešatý.

„Kdeže,“ odvetil Eric. „Ale o to nejde. Toto je moja spálňa!“

Maury si s obdivom prezrel vkusne zariadenú izbu.

„Teoreticky je to len hotelová izba, ktorú platí nahrávacia spoločnosť,“ upozornil ho a prešiel rukou po prikrývke na posteli. „Čo je to, egyptská bavlna? Spalo sa ti sladko?“ Jeho manažér sa ani neunúval prezradiť, koľko ich tá izba stojí, a Eric sa to ani nemusel pýtať.

„Takže už ani nepredstierame, že mám dáke súkromie?“ Maury zaboril špičku topánky do kopy špinavého oblečenia na ručne tkanom koberci. „Ak tu budeš mať dievča, daj na kľučku ponožku,“ poradil mu a oči sa mu šibalsky zaligotali. Eric na to neodpovedal, len udrel päsťou do jedného z preplnených vankúšov.

„Ale no tak, synak. Usmej sa. Bol to vtip!“

„Si fakt vtipný, Maury.“

„Pokoj! Nabudúce zaklopem. Sľubujem.“

„Ďakujem. Môžem sa už obliecť?“ Eric si pritiahol prikrývku tesnejšie okolo pliec, no manažér to ani tak nepochopil.

„Čo je?“ opýtal sa Eric. „Potrebuješ odo mňa niečo?“

Maury sa načiahol za Ericovým mobilom. „Hej, práve som sa pozrel na mobil a zistil som, že trend EricThornPosadnuta v noci klesol na tretie miesto, takže nahrávacia spoločnosť chce, aby si to trochu nakopol…“

„Nie!“ Eric zdrapil mobil skôr, než ho manažér stihol oblapiť svojimi veľkými prstami.

„Chcú len, aby si vyvolal rozruch, aby si sledoval niektorých fanúšikov. Vieš, ako to chodí.“

Erica priam naplo. Myslí to vážne? Naozaj tie slová vyšli z Mauryho úst? Čo ľudia z nahrávacej spoločnosti nepozerávajú správy?

Zaboril si tvár do dlaní. Už musel znieť ako pokazená platňa, lebo každý deň rozpráva o tej vražde, ale nemohol dostať ten hrozný príbeh z hlavy. Slová manažéra znovu vyplavili všetky špinavé detaily toho prípadu. Sledovať fanúšikov… Eric potichu zastonal.

Maury otrávene prevrátil oči. „Pre lásku Božiu,“ zaúpel.

„Nechaj ma hádať. Dorian Cromwell?“

„Maury, čo to nechápeš? Presne to sa mu stalo! Začal sledovať niektorých z nich!“

„Chápem, si vydesený, synak, ale…“

„Vybral si nejakú posadnutú tínedžerku a ona bola z toho úplne hotová. Presvedčila samu seba, že sú spriaznené duše. Milenci, ktorých k sebe priviedli hviezdy, a podobné kraviny. Zistila si, v ktorom hoteli je ubytovaný, a tam ho čakala. A keď jej povedal, že on to tak necíti?“ Eric zaklonil hlavu a prešiel si prstom po krku.

„Počúvaj ma, synak.“ Maury sa odšuchtal na bočnú stranu postele a otcovsky mu položil ruku na plece. „Tá baba mala psychické problémy. Rozumieš tomu, však? Zavreli ju. Bola jedna z milióna…“

„To by ma upokojilo vtedy, keby som nemal na Twitteri štrnásť miliónov fanúšikov.“

„Eric…“

„Keď si to zrátame, mám len štrnásť potenciálnych vrahov. To je úplne v pohode.“

Maury sa zasmial. „Vykašli sa na správy, kamoško, a skôr prejav svojim fanúšikom vďaku.“ Manažér sa znovu načiahol za mobilom položeným na matraci. „Na.“ Klikol na displej. „Začni sledovať niektorých fanúšikov. Sám si ich vyber. Ale túto jednu musíš.“

Eric sa pozrel na účet, ktorý Maury otvoril.

Tessa H @TessaSrdceEric

SLEDUJÚCI

30 100

„Prečo ju?“ opýtal sa Eric. Prešiel pohľadom po jej posledných príspevkoch – všetko to boli jeho fotky bez trička a link na nejakú stránku s názvom Wattpad a hashtag

EricThornPosadnuta.

„To ona začala celý ten trend. Napísala o tebe fanúšikovskú fikciu s názvom Posadnutá.“

„No skvelé,“ odfrkol Eric. „To znie fakt príčetne.“

Maury mávol rukou nad jeho sarkazmom, ani neodtrhol oči od displeja. „Vlastne to vôbec nie je zlé. Nahrávacia spoločnosť premýšľa nad tým, že by jej príbeh vydala a pribalila ho k ďalšiemu deluxe albumu…“

Eric si strčil prst do hrdla a predstieral, že ho naplo.

„Teraz si to ľudia len pozerajú, ale keď začneš sledovať ty ju, celé to vypukne…“

„A práve preto to neurobím!“ Eric mu vydrapil mobil z ruky. „Nebudem tých ľudí podporovať v tom, aby boli ešte väčšmi posadnutí, než sú.“

Maury neodpovedal. Nebadane mykol plecami a sklopil zrak. Eric s ním pracoval dosť dlho na to, aby vedel, čo jeho gestá znamenajú. Mohol sa hnevať, koľko chcel, ale pokiaľ išlo o rozhodnutie nahrávacej spoločnosti, nemal veľmi na výber.

Eric sa uštipol do špičky nosa. Začínala ho bolieť hlava. V poslednom čase sa mu to stávalo pričasto, hlavne keď bol v miestnosti jeho manažér. „Už ti odpovedali na moju požiadavku o posilnení ochranky?“

„Riešme jedno po druhom, dobre?“

„Rozprával si sa s nimi o tom vôbec?“ opýtal sa Eric.

„Synak, zarábaš im najviac zo všetkých. Sľubujem ti, že ťa nenechajú zabiť nejakým sériovým vrahom…“ Maury sa naňho lišiacky usmial. „Teda len ak predaj lístkov na tvoje koncerty neklesne.“

Eric prevrátil oči. „Paráda, Maury. Teší ma, že sa na tom zabávaš. Mohol by si, prosím ťa, ukončiť toto svoje predstavenie?“

„Pŕ, veľký chlapče!“ Maury rozhodil rukami. „Opýtal som sa. A oni mi odpovedali.“

„A?“

„Súhlasili, lenže potom to išlo s publicitou dolu vodou a oni vycúvali.“

Publicita, pomyslel si Eric. To si mohol myslieť. Vždy to stroskotá na tých pijaviciach, nie? Na génioch z nahrávacej spoločnosti, ktorým je ukradnuté, či umrie.

Možno by to dokonca považovali za šťastie. Ako pri Dorianovi Cromwellovi. Pred tou nešťastnou udalosťou začínala sláva Fourth Dimension upadať. Predaj ich posledného albumu bol chabý, len čo však vyšli na svetlo sveta informácie o vražde, atakovali vrchol rebríčkov. V Dorianovej nahrávacej spoločnosti po vypočutí tej správy pravdepodobne jasali od radosti. Možno sami založili hashtag

RIPDorian, len aby ešte udržali hystériu. Zlá publicita predsa neexistuje, však?

Eric zaťal zuby. Nemalo zmysel hádať sa. Vedel, čo by publicisti povedali – čo by Maury povedal –, ak by sa opovážil sťažovať: mal by byť poctený. Zbožňuje ho celý Twitter. Doslova. Veď je to kompliment.

Hej, pomyslel si Eric a mrzuto sa pozrel na Mauryho.

Dorian musel byť fakt poctený, keď ho fanúšička podrezala ako psa.

„Začni sledovať iba zopár fanúšikov,“ chlácholil ho Maury. „Už si to robil miliónkrát.“

Eric pokrútil hlavou.

„Eric, ak to neurobíš, nahrávacia spoločnosť prevezme tvoj účet na Twitteri a bude ho spravovať nejaký publicista. A nebudeš mať nad ním žiadnu kontrolu.“

„To nemôžu urobiť. Alebo áno?“

„Vieš, čo stojí v zmluve.“

Správne. Jeho zmluva. Eric si prekrížil ruky cez prsia. Nechápal, ako môže mať manažér tú drzosť spomínať ju. Eric ho už niekoľko mesiacov prenasledoval s požiadavkou, aby tú hroznú zmluvu znovu prebrali. To, že ju podpísal, bola najväčšia chyba v jeho kariére.

Maury si odkašľal. „Eric, viem, čo sa chceš opýtať, a odpoveď znie, že sa snažím.“

„Ako dlho to potrvá?“

Maury neodpovedal. Otočil sa k zrkadlu so zlatým rámom oproti posteli, aby si narovnal kravatu. Chvíľu mal Eric pocit, že jeho otázku nepočul, no keď si Maury naprával golier košele, prehovoril dôverným tónom: „Počúvaj ma, synak. Oni nie sú včerajší.“

Eric sa pozrel do Mauryho očí v zrkadle. „Čo to znamená?“

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Tiráž

VYŠETROVANIE (1. ČASŤ)

1 PROJEKCIA

2 ERICTHORNPOSADNUTA