Neale Donald Walsch

CONVERSATION WITH GOD, BOOK 4

Copyright © 2017 by Neale Donald Walsch All rights reserved.

Translation © 2018 by Štefan Kočiš

Poetry translation © 2018 by Jana Kantorová-Báliková

Cover design © 2018 by Men In Tie, s. r. o.

Slovak edition © 2018 by IKAR, a.s.

ISBN 978-80-551-5979-9

Venujem tým, čo vidia, že ich život ani ich svet nie sú také

nádherné, aké pôvodne mali byť, no vedia, že sa môžu stať nádhernými, a rozhodli sa, že si ich takými urobia.

POZNÁMKA AUTORA

Uvedomujem si, že v knihe zo série Rozhovory s Bohom – Home with God in a Life That Never Ends (Návrat domov s Bohom v živote, ktorý sa nikdy nekončí), ktorá vyšla pred desiatimi rokmi, som naznačil, že to je moja posledná. No mozaika života sa neprestajne mení, a keďže sme všetci spojení s Bohom, môžeme tvoriť to, čo by tvorcovia filmov nazvali „alternatívny koniec“ príbehu. Práve to sa očividne stalo. Nové rozhodnutie zrejme dozrelo na najvyššej úrovni vedomia (na ktorej fungujú všetky duše).

Tento posledný rozhovor som si mohol nechať pre seba, no všetko v mojom vnútri kričalo: „Neopováž sa.“ Keď sa teraz začína šíriť knižne jeho doslovný zápis, cítim, že plním sľub, ktorý som dal Bohu – že urobím všetko pre to, aby som svetu odovzdal najdôležitejšie informácie, aké som kedy dostal – informácie, ktoré (ako mi bolo ukázané) môžu pozitívnym spôsobom zmeniť život miliónom ľudí na celom svete.

Napriek tomu, že všetky svetové náboženstvá hovoria o Božích zjaveniach, ktoré sa udiali v histórii ľudstva, úplne chápem, keď si niekto myslí, že také niečo nemôže zažiť taký nedokonalý človek, plný chýb, ako som ja. Vždy som však hovoril, že s Bohom sa nezhováram iba ja – zhovára sa s ním každý, a stále. Väčšina ľudí tomu iba inak hovorí.

Všetci máme prístup k zdroju najvyššieho poznania v nás – môžeme o tom uvažovať ako o Bohu pôsobiacom cez nás. V Rozhovoroch to zaznelo jasne: „Prihováram sa každému neprestajne. Nejde o to, komu sa prihováram; otázkou ostáva – kto ma počúva.“ Chcem vás preto vyzvať, aby ste odložili nabok skepticizmus, pokiaľ ide o zdroj týchto informácií, a zamerali sa radšej na to, či majú nejakú hodnotu vo vašom živote a v chápaní života všeobecne.

Tento text obsahuje veľa informácií o živote a smrti – a o čase, ktorý medzi nimi uplynie. Pravdepodobne obsahuje viac metafyzických údajov, s akými ste sa na jednom mieste už dávno nestretli. Pri čítaní si možno občas poviete: Či už je to špekulácia, alebo skutočnosť, je to mimoriadne pútavé. A potom sa opýtate: Ale má to význam? Načo to všetko treba vedieť? Má to niečo spoločné s mojím životom a s jeho zlepšením – a so zlepšením života všetkých ľudí na Zemi?

V snahe urobiť tento rozhovor zmysluplným a relevantným, sám som si kládol veľa otázok. Keď sledujem, čo sa deje vo svete, viem, že ľudia hľadajú zmenu, túžia po viere, nádeji a uzdravení. Uvedomil som si, že to všetko mi ponúkol posledný rozhovor s Bohom, a preto som sa rozhodol, že ho uverejním. Obsahuje niekoľko otvorených hodnotení našej dnešnej situácie, tie však neprinášajú odsúdenie, skôr svetlo, aby sme ju pochopili a dokázali urobiť, čo treba.

Viem, že to znie banálne, ale naozaj je možný lepší zajtrajšok pre jednotlivcov i pre celé ľudstvo. Dokonca jestvuje vysoká možnosť, ak sa preň rozhodneme. Ako z rozhovoru jasne vyplýva, od tohto rozhodnutia nás delí už iba jedno rozhodnutie. Dúfam, že po jeho prečítaní ho urobíte.

ÚVOD

Ráno 6. augusta 2016 ma čosi zobudilo z hlbokého spánku. Zobudilo ma dobre známe nutkanie, ktoré som už poznal. Neozvalo sa takmer desať rokov, no aj tak mi bolo dôverne známe.

Nevedel som, koľko je hodín, no pomyslel som si: Ak je 4.23 – potrebujem ešte nejaké znamenie? Pozrel som na budík na nočnom stolíku.

4.23.

Samozrejme. Je načase vstať a pripraviť sa na „stretnutie“ o 4.23.

Prvý rozhovor s Bohom sa začal ráno o 4.23. A nasledujúce týždne som sa každé ráno medzi štvrť na päť a pol piatou zobudil na hlboký popud: Vráť sa k rozhovoru.

Trvalo to mesiace (a potom celé roky). Zaujímalo ma, či tento čas s niečím súvisí, no napokon som prestal na to myslieť.

Keď prvé texty napísané perom do zápisníka vyšli knižne (o tom, že vyjdú, som sa dozvedel v rozhovore, preto som sa ich odvážil poslať do vydavateľstva), napadlo mi, že sa možno deje niečo dôležité. A keď sa predalo vyše milióna výtlačkov a kniha sa preložila do 37 jazykov, pravdivosť predpovede ma naozaj prekvapila.

Začal som dostávať pozvánky na vystúpenia mimo územia Spojených štátov. Znamenalo to, že potrebujem nájsť rodný list, aby som mohol požiadať o pas. Nikde som ho nenašiel, a tak som sa so žiadosťou o duplikát obrátil na úrady v mieste, kde som sa narodil.

Keď som dostal obálku a otvoril som ju, priam ma omráčilo.

ČAS NARODENIA – 4.23.

Samozrejme.

Zdalo sa mi zvláštne, že spojenie s Bohom sa vždy začínalo v čase veľmi blízkom času môjho príchodu na svet. Takéto načasovanie som určite nemohol ignorovať.

Vždy keď som sa v nasledujúcich rokoch v čase medzi štvrť na päť a pol piatou náhle zobudil, zahľadel som sa na strop a zacítil prílev zvláštnej energie, vedel som, čo to znamená. Okamžite som vstal, zapol som si laptop a otvoril som sa všetkému, čo som mal prijať.

Tak to bolo aj 2. augusta 2016. Odhodil som prikrývku a vstal som z postele. Teraz sedím pri klávesnici. Som zmätený. Prečo mi nezišlo na um, že sa to zasa zopakuje?

Vysvetlím to.

Všetci ustavične prežívame čosi, čo som nazval rozhovory s Bohom. Jasne som to pochopil na piatej z vyše troch tisíc publikovaných strán Rozhovorov s Bohom. Nezažil som predsa nič zvláštne, nič jedinečné. Trochu nezvyčajné bolo iba to, že som svoje vnútorné stretnutia zapísal a neskôr poslal vydavateľovi, ten ich dal vytlačiť a knihu distribuoval do obchodnej siete.

Napokon som to pochopil a uvedomil som si, že nielen ja, ale každý je v každej chvíli hlboko, osobne spojený s Bohom, a môže ho kedykoľvek požiadať o pomoc, radu či osvietenie. To bol hlavný odkaz mojej knihy. Dostala sa k ľuďom preto, aby im umožnila rovnaký zážitok, aby ich priviedla k novému, osobnejšiemu vzťahu k Bohu.

Pocit, že tento rozhovor je nevyhnutný, že prišiel v ten správny čas, sprevádzaný intenzívnym pocitom, ktorý si nemôžem nevšímať, je však niečo celkom iné. Nezažil som to už takmer desať rokov, a len preto som si myslel, že vtedy sa to stalo posledný raz.

Vedel som, že ešte budem písať. Vždy je o čom písať. Rubriku pre Huffington Post, blog na webovú stránku, alebo status na Facebook. Odpoveď na otázku adresovanú Nealovi. Dokonca celú knihu s úvahami o posolstvách, ktoré som prijal. Hocičo.

No ďalší zápis rozhovoru s Bohom? Ďalší dialóg s božstvom?

Nazdával som sa, že také dni už patria minulosti, že rozhovory sa už skončili.

Mýlil som sa.

1

Nemyslel som si, že sa to bude opakovať. Myslel som, že rozhovory sa už skončili.

Ešte máme čo robiť. Ešte jedno pozvanie, priateľ.

Dve som už prijal. Ako zmeniť zmýšľanie o Bohu a ako vrátiť ľudí sebe samým.

Viem. Vtedy ešte nebol čas na tretie.

A teraz je?

Áno, teraz nadišiel ten čas.

Dobre, ale prečo tretie pozvanie? Bude to posledné pozvanie?

Áno, bude posledné. Mimochodom, tieto pozvania neplatia iba pre teba. Sú pre každého – hoci nie každý ich prijme.

Tí, čo ich prijmú, spoznajú seba.

Vždy som chápal, že tieto posolstvá nie sú určené iba mne. Chápal som to pri prvých dvoch pozvaniach. Vedel som, o čo ide.

A teraz prichádza tretie, posledné pozvanie. Lebo nastal čas na ďalší rozvoj vašej planéty.

To znie naozaj vzrušujúco, hlavne keď mám pocit, že je to práve naopak. Akoby naša civilizácia išla smerom dozadu. Zdá sa mi, že sme čoraz menej civilizovaní, menej tolerantní, menej vieme ovládať sklon k závislostiam (nehovoriac o hneve), menej sa vieme spájať s dobrom v našej podstate.

Som rád, že to vidíš a cítiš, lebo keď venuješ pozornosť tomu, čo sa deje s tebou a okolo teba – a reaguješ na to podľa vnútorného volania –, netreba sa ničoho obávať.

Nuž, nevnímam to veľmi ružovo, ale neviem, či sú moje názory správne a či to vidím jasne. Chcem povedať, že na Zemi sa deje všeličo, čo by sa diať nemalo, a je toho veľa.

Nejde o to, čo by sa „malo“ alebo „nemalo“ diať. Ide o to, čo sa „deje“ v tvojom individuálnom, výlučne osobnom živote, ako aj v živote kolektívu nazvanom ľudstvo – a ako môžeš zmeniť, podstatne zmeniť to, čo možno vnímaš ako najväčšie zlo.

Toto je vhodný čas, aby si začal pracovať na zmenách, lebo to, čo sa deje teraz (v oblasti životného prostredia, v politike, ekonomike, v spoločenskom a duchovnom živote), ti poskytuje pozoruhodné a nespochybniteľné, nevyvrátiteľné a krištáľovo jasné znamenia, ako to môžeš urobiť.

Preto tretie pozvanie. Akurát teraz je na to čas.

Dobre teda, som pripravený. Aké je to tretie pozvanie?

Prebuď ľudstvo.

2

Nuž – nie je to veľmi náročné?

Je pre Boha niečo veľmi náročné?

Mal som na mysli seba.

Ja tiež.

Aha, už chápem.

Skutočne? Alebo si zabudol, kto si…?

Nie. Vlastne áno… v tom zmysle, že sa nesprávam tak vždy. Chcem povedať, rozumovo chápem, že Boh prebýva vo mne, že som jeho individualizáciou, no neprežívam to v tom, čo robím.

Možno by si s tým mal začať.

To sa ľahšie povie, než skutočne urobí.

Bude to pravda dovtedy, kým si to budeš hovoriť. Nemôžeš prebudiť ľudstvo, kým sa neprebudíš sám.

Viem, viem… robím, čo môžem.

Možno by si sa mal viac snažiť. Je dokonalý čas na pokrok.

Vravíš to presvedčivo.

Budeš sa teda väčšmi usilovať? Urobíte to všetci?

Nemôžem hovoriť za druhých, ale beriem to. Povedz mi, čo mám robiť, aby som sa prebudil. Na Zemi nežije jediný človek, ktorý by to nechcel vedieť.

Najrýchlejší spôsob, ako sa čo najrýchlejšie prebudiť, je ten, keď sa vďaka tebe rýchlejšie prebudí druhý človek.

Ale ako môžem prebudiť druhého, keď sám nie som prebudený?

To je zaujímavé. Nazýva sa to Božia dichotómia – keď dve zdanlivo protichodné pravdy existujú súčasne v tom istom priestore.

Pravda je, že už si zobudený, jednoducho o tom nevieš. V tom zmysle nie si prebudený.

Nie si prebudený faktu, že si prebudený. Preto máš pocit, akoby si nebol prebudený.

Môžeš mi to vysvetliť? Zdá sa mi, že sa pohybujeme v kruhu.

Začul si niekedy uprostred noci nejaký zvuk a pomyslel si si, že sa ti to sníva, no zrazu si si uvedomil, že nespíš?

Určite. Stáva sa to všetkým.

No vidíš.

Tak sa teda dohodnime, že bdiem, no iba o tom neviem. Čo by ma mohlo priviesť k tomu, aby som si to uvedomil?

Vydesil ťa niekedy hrozný sen tak, že si sa zobudil?

Áno. Aj to každý niekedy zažil.

Práve teraz sa prebúdzaš vydesený udalosťami na tvojej planéte. Niektoré sú naozaj hrozivé.

Vraj máš pocit, akoby ste išli všetci dozadu.

V mojom živote niekedy, nie iba globálne.

Je dobré, že to pozoruješ. Vďaka tomu spoznáš, že nespíš , že to nie je iba zlý sen, je to realita, ktorú si nepripúšťaš.

Každý deň si čoraz jasnejšie uvedomuješ, čo sa deje, a to ti pomôže rozpomenúť sa, kto si – a bude ťa viesť, aby si podľa toho začal konať.

To je všetko, čo sa musí stať. To je všetko, čo sa bude vyžadovať od každého, ktorý už cíti, že nespí a môže skončiť s nočnou morou. Potrebuješ sa jednoducho prebudiť do skutočnosti, že už bdieš a že môžeš niečo urobiť s tým, čo sa deje okolo teba.

Nie som si istý, či som pripravený zachrániť svet.

Nejde o záchranu sveta. Ide o tvoju duchovnú cestu, o tvoj individuálny vývin. Môže to byť najvzrušujúcejšie, najúžasnejšie obdobie, aké si zažil od narodenia.

A svet sa naozaj môže zmeniť, môže sa „zachrániť“, keď sa rozhodneš konať podľa toho, kto naozaj si, no to nie je hlavné.

Hlavný je tvoj osobný vývin a účel každej zmeny, ktorú urobíš – ako kráčaš svetom a ako ho prežívaš.

Ak chceš prejaviť, kto naozaj si – a jedným zo spôsobov tohto prejavu je pomáhať zastaviť utrpenie druhých, prispieť k uzdraveniu planéty a pozitívne vplývať na budúcnosť tých, čo miluješ, potom sa ti tá úloha nebude zdať neprimerane veľká. Skôr budeš radostne vzrušený príležitosťou, ktorú ti život poskytol v čase vhodnom na pokrok. Tretie pozvanie je prebudiť – v rámci procesu tvojho osobného vývinu – mnohých ľudí, ktorí už bdejú, aby si to uvedomili, a potom ich podnecovať, aby podľa toho aj konali, aby boli vzorom a priviedli k prebudenému správaniu aj tých, čo ešte stále spia – a k tomu všetkému ťa pozýva tvoj osobný vývin.

Ďakujem. Chápem to. Ale mám ešte otázku. Ak je už prebudených toľko ľudí, prečo tak nekonajú? Podľa teba ani jeden nevie, že je prebudený? Ešte stále si myslia, že sa im sníva hrozný sen o tom, čo sa každý deň deje na Zemi?

Nie. Mnohí vedia, že to, čo sa deje, je reálne, v bdelom stave si uvedomujú, kto sú a čo majú robiť, aby prebudili ostatných.

V poriadku, ale stále ma trápi otázka. Ak toľko ľudí vie, že sú prebudení, prečo je svet taký, aký je? Sám som dokonalým príkladom. Každý deň urobím alebo poviem niečo, čo nijako nepripomína prebudeného človeka. Ak viem, že bdiem – ako tvrdíš –, prečo sa potom takto správam?

Lebo byť bdelý a vedieť to, čo vieš… a to všetko integrovať do svojho života, to sú dve odlišné veci.

Niekedy – predovšetkým keď je človek veľmi mladý alebo sa správa ako nedospelý –, je pre teba výhodnejšie predstierať, že nevieš, čo vieš. Alebo jednoducho ignorovať skutočnosť, že vieš.

A občas jednoducho zabudneš.

Nevyčítal ti niekedy otec: „Prečo to robíš, keď vieš, že sa to nemá?“

Samozrejme, počul som to neraz.

Vypočuj si to ešte raz.

Pozri sa, vy ľudia ste veľmi mladý druh bytostí. Ste ako deti. Ste batoľatá vesmíru. Neprestajne robíte niečo, o čom viete, že vám neprospieva, no zdá sa vám to zábavné. Alebo jednoducho zabúdate, čo sa vám povedalo.

To je príbeh kolektívneho zážitku ľudí na Zemi. Dovolil si, aby sa stal aj tvojím osobným zážitkom, hoci vieš, že sa ním nemal stať.

Nielenže sleduješ škodlivé správanie druhých, ale aj sám sa doň zapájaš.

Teraz ti prospeje, keď takéto detinské správanie opustíš.

To viem.

Ja viem, že to vieš. O tom tu hovorím.

Dokonca aj tí, čo predtým nevedeli, teraz vedia.

Aj pri najmenej vyvinutých členoch vášho nového druhu bytostí je očividné, že to nevidia, neuvedomujú si to alebo predstierajú, že nevedia.

Ešte stále nekonáte tak, ako keby ste vedeli. Nezačleňujete do života to, čo viete. Napriek tomu, že viete, nekonáte tak, ako keby ste vedeli, že viete. Viete, kto ste a čo je pravda, ale na vašom správaní sa to neprejavuje. Ďalej žijete ako námesační.

Ak nechcete naraziť do múra alebo spadnúť do priepasti, urobíte dobre, ak si uvedomíte skutočnosť, že už ste prebudení, že nesnívate o hrôzostrašnom dianí na Zemi. A nie je to váš výmysel či predstava, že tento deň je vhodný čas na pokrok vo vašom vývoji.

Chápem. Chápem, čo stále opakuješ. A stavím sa, že to chápu aj tí, čo to teraz čítajú. Je to dobrá správa pre každého.

To naozaj je. A hovorím to dôrazne. Opakujem sa.

V celom tomto rozhovore, na ktorý sa cítiš pozvaný, ide o opakovanie mnohého iného, čo som ti povedal v iných rozhovoroch.

Ide o to, aby si to znova počul a všetko pochopil. Ide o to, aby si to na ceste k plnej integrácii pochopil v celku a bez zábran prijal tretie pozvanie.

Bez váhania začni prebúdzať druhých, lebo teraz je naozaj vhodný čas na pokrok.

3

Prečo si robíš toľko starostí? Myslel som si, že Bohu nezáleží na tom, ako sa skončia nejaké dočasné záležitosti.

Hovoríš, že niečomu dávaš prednosť, že ťa trápi, ako dopadne môj život i všetok život na Zemi. Ak si naozaj Boh tohto vesmíru a niečomu dávaš prednosť, ako môžeš nedostať to, čo chceš?

Dúfam, že sú to oprávnené otázky, lebo niektorí z toho môžu byť zmätení.

Každá otázka je oprávnená. Tvojou príležitosťou (a príležitosťou každého, kto chápe, že pomoc druhým na ceste vývinu je súčasťou vývinu seba samého) je urobiť všetko, čo môžeš, aby si prebudil svojich súkmeňovcov, predovšetkým svojím správaním. Lebo druhých prebudíš tým, čo robíš, tým, ako sa správaš – to ich privedie k poznaniu vlastných schopností.

Menej dôležité, ale aj hodnotné je to, čo hovoríš; keď máš odvahu vysloviť nie vždy akceptované slová a myšlienky, ktoré môžu otvoriť cestu k poznaniu mnohým ľuďom.

Teraz k tvojej otázke: „Nechcem“, aby si prebudil ľudstvo, tak ako „nechcem“ nič iné. Musíš mať v tom jasno. Boh žije bez želaní. Môže mať všetko, čo chce.

A predsa Boh má želania. Jeho želanie je hnacím motorom tvorenia a energiou vesmíru.

Dobre, budeme teda používať slovo „želanie“. Ak si Boh „želá“ prebudenie ľudstva – mám na mysli zachovanie a zlepšenie kvality života –, je nejaká pochybnosť, či sa to stane?

Želanie Boha nespočíva v konkrétnom výsledku, ale v tom, aby rozumné bytosti v Božom vesmíre mali dosť sily na vytvorenie toho, čo chcú.

Keby všetky rozumné bytosti vesmíru nemohli robiť nič iné, iba plniť Božie príkazy, žili by ste vo vesmíre obývanom strojmi. Boli by z vás automaty, roboti, androidi.

Zmarilo by to zmysel stvorenia rozumných bytostí Bohom – čo mu umožňuje prežívať seba takého, aký je – ničím neobmedzený tvorca svojho vlastného zážitku. Je dôležité pochopiť, že Boh je tvorca i stvorenie.

Medzi oboma nie je nijaký rozdiel.

Viem to. Je mi úplne jasné, že neexistuje nič, čo nie je Boh.

Presne tak.

Boh prežíva akt „tvorenia“ nie tým, že vyžaduje plnenie príkazov, práve naopak, dáva silu svojim stvoreniam a umožňuje im tvoriť, čokoľvek chcú.

Časti Boha tak prejavujú základnú charakteristiku celku: slobodu.

Absolútnu slobodu tvoriť tak, ako dokáže iba pravý tvorca, bez akýchkoľvek obmedzení.

Tú energiu dostali všetky rozumné bytosti, všetci ľudia.

Už chápeš? Mojím želaním nie je, aby sa ľudstvo celkom prebudilo. Mojím želaním je, aby ste mali silu na vytvorenie a prežívanie toho, čo si želáte. Ak to znamená byť prebudení – skvelé. Ak to znamená ďalej snívať – v poriadku. Ničomu nedávam prednosť s výnimkou toho, čomu dávate prednosť vy.

Prečo potom prichádza tvoje tretie pozvanie? Vyzerá to, že nie my ideme k tebe, ale ty prichádzaš k nám.

Ale vy prichádzate ku mne. Žiadate ma, vždy ste ma žiadali o pomoc. Všetko, na čo myslíte, čo hovoríte, za čo sa modlíte, mi hovorí, že chcete zmeniť svoj život. Chcete, aby život na Zemi bol iný.

Myslíte si, že to nepočujem?

Jediný spôsob, ako zmeniť tvoj vlastný život a život ľudstva, je zmeniť ho k lepšiemu prostredníctvom prebudenia, to je jasné. A tak sa prebudenie stáva plánom.

Je to však váš plán, vaša modlitba, vaše želanie. Mojou úlohou je dať vám silu na vytvorenie toho, čo chcete.

Preto prichádzam k vám s tretím pozvaním.

Prepáč, no ešte stále mám pocit, že týmto pozvaním ty prichádzaš k nám.

Odpoviem na to. No najprv mi odpovedaj na moju otázku, lebo čitatelia tohto rozhovoru sa môžu opýtať: Prečo je to všetko pre teba také dôležité? Prečo strácaš toľko času na „kto žiada koho?“

Lebo ak to je tak, že ty prichádzaš k nám, niektorým sa to môže zdať ako príkaz, nie ako príležitosť; skôr ako rozkaz, nie pozvanie. Viem, že nevydávaš „rozkazy“ ani „prikázania“, ale toto pozvanie by niekomu mohlo pripadať ako slová dona Corleoneho z gangsterských filmov: „Dám mu takú ponuku, že ju nebude môcť odmietnuť.“ Nechcem ťa porovnávať s gangstrom, ale… myslím… kto môže Bohu povedať nie?

V skutočnosti veľa ľudí.

Nuž, nemal som sa takto opýtať… ale skutočná otázka znie: Je to príkaz od Boha? Dostávame tu nejaké prikázanie?

Nie. Ako si povedal, nedávam žiadne príkazy. Nepotrebujem to. Pozri sa na to takto. Keď ti na dvere zaklope priateľ alebo niekto, koho máš rád, prichádza on k tebe –  alebo ty k nemu?

Samozrejme, že prichádza on ku mne.

A keď mu otvoríš a pozveš ho dnu, tvoje pozvanie je rozkaz, alebo láskyplná odpoveď na zaklopanie?

Pekné prirovnanie. Hovoríš teda, že sme zaklopali na dvere.

Môj drahý, všetko sa vám rúca. Tebe a polovici ľudstva.

Nepočuješ najhlasnejšie volanie ľudstva?

„Pomoc! Prosíme, nech nám niekto pomôže so zmenou.“

Áno, počujem to. Prúdi to z môjho srdca, počujem to.

A preto som prišiel s tretím pozvaním.

Ešte vždy sú takí, čo povedia: „Ty si Boh, nie my. Prečo to neurobíš ty, ale vyzývaš ľudí, aby sa prebudili?“

Potom opakuj stále dookola: „Boh je tu na to, aby vám dal silu na dosiahnutie toho, čo chcete, nie na to, aby to urobil za vás.“

Mojou úlohou je dať vám slobodu a prostriedok na vytvorenie vlastnej reality, vlastnej budúcnosti a vlastného cieľa.

Ide o to, aby som vás udržal v úlohe tvorcu.

Nikdy som nechcel urobiť z ľudí robotníkov pri montážnej linke, kde by montovali moje výtvory. Mojím úmyslom od začiatku bolo postaviť vás pred rysovací panel s vašimi vlastnými návrhmi.

V takom prípade ty stojíš pri montážnej linke a montuješ, čo sme navrhli.

Teraz ti ja musím povedať: „Pekné prirovnanie.“ Montážna linka poskytuje prostriedky, ktorými dizajnér mení myšlienky na realitu. V tomto prípade však existujú určité obmedzenia. Nebudem montovať súčiastky, ktoré by zničili celú fabriku.

Samozrejme, hovoríme v metaforách.

Takže môžeme skončiť svoj spôsob života na Zemi…

… ak sa pre to rozhodnete…

… no nemôžeme „rozmontovať montážnu linku“. Môžeme ovplyvňovať svoju miestnu realitu, nemôžeme to však urobiť s najvyššou realitou.

To je pravda. Pochopil si to.

Aby som zostal pri tvojej metafore, upozorňuješ nás, aby sme nepodpálili vlastný rysovací panel.

Presne. A treba poznamenať, že práve teraz sa niektorí z vás – malé percento, ale dosť veľké, aby ohrozilo všetkých – správajú ako deti, ktoré sa hrajú so zápalkami.

Ach, ach.

Áno. No práve to spôsobuje, že nastal pravý čas na pokrok.

Lebo začíname cítiť, že je horúco?

Pekná metafora. Teda… ostaňme pri tom… cítiš horúčavu, no ešte vždy môžeš zobrať zápalky z ich rúk.

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Tiráž

POZNÁMKA AUTORA

ÚVOD

1

2

3