Jozef J. Matejka

Dobrodružné príbehy Budulienka a Pinocchia

(Príbeh, ktorý sa isto iste stal.)

Elektronická kniha

NÁVŠTEVA

Zo Slovenska do Sveta,

vydal som sa za prácou.

Na krátke skusy, možno rok, či dva.

Poznať život inej krajiny,

inú kultúru, iné dejiny.

Viem, nebol som jediný,

kto z milovanej vlasti,

vybral sa do cudziny.

Doba taká nastala,

že lepšie tak,

než doma sedieť za pecou.

Rozhodnutie nebolo jednoduché,

no držal som sa nad vecou.

Napokon všetci dobre poznáte,

že pečené holuby,

nikomu len tak nespadnú - do huby sa nehovorí.

Na ostrove Malta,

začal sa život mojej rodiny.

Nie je to až tak ďaleko,

z Viedne lietadlom,

si tam skoro za dve hodiny.

Na Malte možno stretnúť veľa národností.

Ostrov to malý pravdou je,

ale ľudí dobrých, všade dosť sa zmestí.

I moja dcéra čoskoro

priateľov tu už nových mala,

no a prichádza tá chvíľa,

keď príhoda s malou Tatum,

dcérkou jej priateľky, sa mi stala.

Jedného dňa dostali sme návštevu.

Dcérina kamarátka z Afriky,

s dcérkou prišli k nám.

Poznáte ženy, dosť sa zarozprávali,

čo už, domysleli si,

že o malú Tatum snáď sa postarám.

V tom čase, vydali mi novú knihu pre deti,

príbehy malého chlapca Budulienka

no a keď malá Tatum už začala sa nudiť,

tak ma zrazu napadlo,

že jej tu knižku prečítam a potom dám.

Príbeh Budulienka ju tak veľmi zaujal,

že vždy keď stretli sme sa zase,

chcela, prosila ma,

aby som jej ho znova rozprával.

Raz, krásy Sicílie chceli sme im ukázať

a tak, navštívili sme spolu mesto Taormina.

Jedno z najmalebnejších miest Sveta,

kde na neďalekom horizonte,

k nebu sa krásna Etna vypína

kam sa len pozrieš,

človek sa krásou nadchýna.

Sedíš si, oddychuješ na terase,

poháre sa Ti rosia od vína.

Z výšky ako z oblakov na more sa pozeráš,

obdivuješ jeho nádherne tyrkysové farby,

sleduješ, ako svojimi spenenými vlnami

skalnaté brehy Taormíny obmýva

a tu zrazu pristihneš sa,

či krása tá veľkolepá, sa Ti iba nesníva.

Romantická, hlavná ulička v Taormíne,

množstvom obchodíkov oplýva.

Všakovaké darčeky, spomienky na Sicíliu,

zovšadiaľ kričia na človeka - kúp si ma.

Majú v nich rozličné suveníry,

od výmyslu sveta, ale verte či neverte,

skoro ani v jednom z nich,

drevený chlapec s dlhým nosom,

detský to symbol Talianska,

malý nezbedník, Pinocchio nechýba.

Pyšný by bol autor Carlo Collodi,

aký krásny príbeh bábky deťom sveta dal.

Netrvalo dlho,

už som ho i ja, malej Tatum rozprával.

Samozrejme nakoniec,

kúpili sme jej ho tiež,

veď viete aké sú deti a vlastne my všetci.

Keď do niečoho sa zamiluješ,

tak hneď, doma to mať chceš.

Ako básnik, rozprávkar,

radosť som z malej Tatum mal.

Mala iba štyri roky,

často som preto rozmýšľal,

kde hlboký ten záujem

o rozprávky, v nej sa vzal.

Hneď som si však našiel odpoveď.

Veď vždy tak bolo čo stojí náš svet.

Čisté duše malých detí,

rozprávky vždy radi mali,

no a my dospelí,

radi sme im ich rozprávali,

len aby lásky naše malé,

čo najrýchlejšie,

a skôr než mi sami,

pokojne, v sníčkoch zaspávali.

Ešte raz pred odchodom,

mamička s malou Tatum,

prišli ku nám na návštevu

a divil som sa veľmi veru,

otázke, čo mi malá Tatum dala,

že či vraj sa mohlo stať,

že Budulienko s Pinocchiom boli kamarátmi

a chodili sa spolu hrať?

Oj, to ma ale zaskočila.

Na druhej strane,

toto je tá pravá autorova chvíľa.

Nakoniec čo už,

som spisovateľ,

a tak,

príbeh sa mi v mysli zaraz začal odvíjať.

Tak rýchlo ako to len šlo,

rozprávku začal som jej vymýšľať.

Takže. Kde bolo, tam bolo …

,,Ujo Jozef, dnes také sa už nenosí.

V dnešnej dobe, plnej robotov,

komiksov a spidermanov,

začínať takto rozprávku nikto neprosí, “

Prepáč mi Tatum,

je pravdou, že už starší som,

ale v tomto Ti ozaj nezľavím,

pretože,

každá dobrá rozprávka,

obzvlášť, klasická a s dobrým koncom,

začínať sa takto práve musí.

I keď pravdu povediac,

toto nebude až tak klasická rozprávka,

skôr to bude iba také úsmevné - rýmované rozprávanie,

čo komu sa prihodilo, kto ho vie.

Netrhaj preto rozprávania môjho zlatú niť,

dovoľ sa mi trochu sústrediť

a ak vydržíš, o chvíľu sa dozvieš viac.

Všetko bude presne tak,

ako sa isto iste stalo,

presne tak ako malo byť,

no musíš mať kus duše dieťaťa,

prijať to všetko za svoje,

dokázať to pochopiť

a všetkému tomu i uveriť.

Tak teda počúvaj a ticho seď,

na otázku svoju,

hneď dostaneš odpoveď.

Skoro všetci dobre vieme,

kedy sa Pinocchio narodil,

teda vlastne, kedy si ho Geppetto,

jeho otec, smutný, starší stolár,

z kusa dreva zhotovil.

Nedá sa však nikde dozvedieť,

kedy Budulienko uzrel svetlo Sveta,

no všetkým čo radi máme rozprávky

musí stačiť táto veta,

že bolo to zrejme v čase,

keď Geppetto Pinocchia stvoril,

takže máme sa už na čo tešiť,

ak náhoda, či osud, im dvom cesty spojil.

Pre poriadok však treba ešte povedať.

Pinocchio v Taliansku, že z dreva sa narodil,

a Budulienko, malý chlapec

vraj v Čechách školu vychodil.

Teraz však býva s mamou v Bratislave,

chcel trochu uniknúť, svojej českej sláve.

Hneď nemohli sa teda stretnúť, spolu hrať,

diaľava ich veľká delila,

ale rozprávkové postavy vraj nestarnú,

cestujú si krížom svetom

a tak blíži sa už chvíľa,

keď stretnú sa a budú kamaráti,

nebuď preto netrpezlivá milá Tatum,

čas do ich stretnutia sa kráti.

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

NÁVŠTEVA