Ken Mogi

THE LITTLE BOOK OF IKIGAI

The essential japanese way to finding

your purpose in life

Copyright © 2017 by Ken Mogi

All rights reserved.

Illustrations by Amber Anderson

Translation © 2018 by Henrieta Hatalová

Cover design © 2018 by Kateřina Stárková

Slovak edition © 2018 by IKAR, a.s.

Z anglického originálu The Little Book of Ikigai

(Quercus Edition Ltd, London 2017)

preložila Henrieta Hatalová.

Ilustrácie Amber Anderson.

Redigovala Katarína Vilhanová.

Obálku navrhla Kateřina Stárková.

Technická redaktorka Helena Oleňová.

Vydalo vydavateľstvo IKAR, a.s., Bratislava v roku 2018

ako svoju 1287. publikáciu v elektronickej podobe.

Sadzba a zalomenie do strán PRO 2, a. s., Bratislava.

ISBN 978-80-551-6099-3

POZNÁMKA PRE ČITATEĽA

Päť pilierov ikigai

Na stránkach tejto knihy sa odvolávam na Päť pilierov

ikigai.

Sú to:

Prvý pilier: Začínať v malom

Druhý pilier: Sebauvoľnenie

Tretí pilier: Harmónia a udržateľnosť

Štvrtý pilier: Radosť z malých vecí

Piaty pilier: Byť tu a teraz

Tieto piliere sa objavujú často, pretože každý z nich predstavuje podporný rámec – samotné základy umožňujúce ikigai prospievať. Navzájom sa nevylučujú ani nevyčerpávajú a neplatí pre ne žiadne poradie či hierarchia.

Pre naše pochopenie ikigai sú však rozhodujúce a poskytnú nám návod, ako spracovať to, čo budeme čítať na nasledujúcich stranách, a ako rozmýšľať o našom vlastnom živote. Zakaždým sa vrátia späť k vám a obrodia i prehĺbia váš zmysel pre ich dôležitosť.

Dúfam, že si túto objavnú cestu užijete.

PRVÁ KAPITOLA

Čo je to ikigai

Keď prezident Barack Obama uskutočnil na jar 2014 oficiálnu návštevu Japonska, predstavitelia japonskej vlády museli vybrať miesto na uvítaciu večeru, ktorej hostiteľom bude japonský premiér. Táto udalosť bola súkromnou záležitosťou predchádzajúcou štátnej návšteve, ktorá sa oficiálne začala nasledujúci deň a ku ktorej patrila aj slávnostná večera v Cisárskom paláci s cisárom a cisárovnou za vrchstolom.

Predstavte si, akú pozornosť venovali výberu reštaurácie. Keď nakoniec oznámili, že miestom konania večere bude Sukijabaši Džiró, pravdepodobne jedna z najslávnejších a najváženejších suši reštaurácií, rozhodnutie sa stretlo so všeobecným súhlasom. O tom, ako sa tento zážitok páčil samotnému prezidentovi Obamovi, svedčil úsmev na jeho tvári, keď z reštaurácie odchádzal. Obama údajne povedal, že to bolo najlepšie suši, aké kedy jedol. Bol to obrovský kompliment od niekoho, kto vyrastal na Havaji vystavenom japonskému vplyvu vrátane suši a mal podľa všetkého veľa predchádzajúcich skúseností s haute cuisine.

Na čele Sukijabaši Džiró hrdo stojí deväťdesiatjedenročný Džiró Ono, ktorý je v čase, keď túto knihu píšem, najstarším žijúcim šéfkuchárom s troma michelinskými hviezdami. Sukijabaši Džiró bola medzi znalcami slávna už pred prvým Michelinovým kulinárskym sprievodcom po Tokiu z roku 2012, no táto publikácia ju definitívne umiestnila na gurmetskú mapu sveta.

Hoci je suši, ktoré pripravuje, zahalené takmer mystickou aurou, Onoovo varenie sa zakladá na praktických a kreatívnych technikách. Vypracoval napríklad špeciálny postup na zachovanie ikier lososa (ikura) v čerstvom stave po celý rok. Spochybnil tým prastarú kulinársku múdrosť, ktorá sa dodržiavala v najlepších suši reštauráciách, že ikura sa môže podávať len v čase hlavnej sezóny – jesene, keď lososy vzdorujú prúdu rieky, aby nakládli vajíčka. Vynašiel aj špeciálnu procedúru, počas ktorej sa určitý druh rybieho mäsa údi nad spálenou ryžovou slamou, aby získal špeciálnu chuť. Položenie podnosov so suši pred nedočkavého hosťa musí byť veľmi presne načasované, rovnako ako teplota rybieho mäsa, aby sa optimalizovala chuť suši. (Predpokladá sa, že konzument vloží pokrm do úst bez priveľkého zdržania.) Vskutku, jesť v podniku Sukijabaši

Džiró je ako zažiť vynikajúci balet s choreografiou spoza pultu dôstojného a váženého majstra so strohým vystupovaním (i keď sa jeho tvár, ak máte to šťastie, chvíľami roztiahne do úsmevu). Je neodškriepiteľné, že Onoov neuveriteľný úspech je výsledkom jeho mimoriadneho talentu, absolútneho odhodlania a úpornej húževnatosti počas mnohoročnej tvrdej práce, ako aj neúnavnej pozornosti venovanej kulinárskym technikám a prezentácii najvyššej kvality. Netreba dodávať, že Ono to všetko dosiahol.

No viac než to má Ono predovšetkým ikigai. Nie je prehnané tvrdiť, že za svoj neuveriteľný úspech v profesionálnej i súkromnej oblasti života vďačí práve zdokonaľovaniu tohto najjaponskejšieho étosu.

Ikigai je japonský výraz opisujúci potešenie a zmysel života. V doslovnom význame ho tvoria slová „iki“ (žiť) a „gai“ (dôvod).

V japonskom jazyku sa pojem ikigai používa v rôznych kontextoch a vzťahuje sa na malé každodenné veci života rovnako ako na veľké ciele a úspechy. Je natoľko bežný, že sa stal súčasťou každodennej komunikácie a ľudia mu už nepripisujú špeciálny význam. A čo je najdôležitejšie, ikigai môžete mať bez toho, aby ste boli úspešní v profesionálnom živote. Z tohto hľadiska je to veľmi demokratická koncepcia preniknutá oslavou rôznorodosti života. Je pravda, že mať ikigai môže viesť k úspechu, no úspech nie je nevyhnutnou podmienkou vlastníctva ikigai. Je otvorené pre každého z nás.

Pre majiteľa úspešnej suši reštaurácie, ako je Džiró Ono, bol kompliment od prezidenta Spojených štátov zdrojom ikigai. Byť uznávaný ako najstarší šéfkuchár s troma michelinskými hviezdami určite patrí k príjemným drobným zložkám ikigai. No ikigai sa neobmedzuje len na oblasť celosvetového uznania a slávy. Ono možno nachádza ikigai jednoducho len v podávaní najlepšieho tuniaka usmievajúcim sa hosťom alebo pri dotyku sviežeho chladného vzduchu za skorého rána, keď vstáva, aby sa vychystal na cestu na rybí trh Cukudži.

Ono môže nájsť ikigai dokonca aj v šálke kávy, ktorú chlipká na začiatku každého dňa. Alebo v lúči slnka prenikajúceho listami stromu, keď kráča ku svojej reštaurácii v centre Tokia.

Ono sa raz vyjadril, že si praje zomrieť uprostred prípravy suši. Jednoznačne mu poskytuje hlboký pocit ikigai napriek skutočnosti, že vyžaduje veľa malých krôčikov, ktoré sú samy osebe monotónne a časovo náročné. Napríklad, ak Ono chce, aby sa mäso chobotnice stalo mäkkým a chutným, musí „masírovať“ hlavonožca celú hodinu. Príprava kohady – malej lesklej ryby považovanej za kráľovnú suši, si tiež žiada veľa pozornosti vrátane odstránenia rybích šupín a vnútorností a prípravy presne vyváženej marinády s použitím soli a octu. „Možno budem ako posledné suši pripravovať práve kohadu,“ hovorí.

Ikigai prebýva v ríši malých vecí. Ranný vzduch, šálka kávy, slnečný lúč, masáž mäsa chobotnice a chvála z úst amerického prezidenta zastávajú rovnocenné miesta. Len tí, ktorí dokážu rozpoznať bohatstvo celého tohto spektra, ho skutočne ocenia a vychutnajú.

To je dôležitá lekcia ikigai. Vo svete, kde je naša ľudská hodnota a vedomie vlastnej ceny podmienené naším úspechom, veľa ľudí trpí pod zbytočným tlakom. Možno máte pocit, že váš individuálny hodnotový systém má svoju cenu a oprávnenie iba v prípade, ak sa premieta do konkrétnych výsledkov – napríklad do propagácie alebo lukratívnej investície.

Žiadny stres, uvoľnite sa! Životnú hodnotu ikigai môžete získať aj úplne inak, bez akéhokoľvek dokazovania. Môžete mať ikigai, hodnotu pre život, bez toho, aby ste museli niečo dokazovať týmto spôsobom. Neznamená to, že príde ľahko. Občas si musím túto pravdu pripomínať tiež, i keď som sa narodil a vyrastal v krajine, kde je poznanie ikigai viac-menej samozrejmosťou.

V prednáške na konferencii TED (Technology, Entertainment, Design) pod názvom Ako sa dožiť viac ako stovky hovoril americký spisovateľ Dan Buettner o ikigai zo špecifického hľadiska – ako o mravnom základe dobrého zdravia a dlhovekosti. V čase písania tejto knihy mala Buettnerova reč viac ako 3 milióny pozretí. Buettner približuje charakteristické rysy piatich miest na svete, kde žijú ľudia dlhšie. Každá z „modrých zón“, ako Buettner tieto oblasti označuje, má svoju vlastnú kultúru a tradície, ktoré k dlhovekosti prispievajú. Týmito zónami sú Okinava v Japonsku, Sardínia v Taliansku, polostrov Nicoya v Kostarike, ostrov Ikaria v Grécku a komunita Adventistov siedmeho dňa v Loma Linde v Kalifornii. Spomedzi týchto modrých zón má najvyššiu priemernú dĺžku života Okinava.

Okinava je reťaz ostrovov v najjužnejšej časti Japonského súostrovia. Pýši sa veľkým množstvom storočných obyvateľov. Buettner cituje slová jej občanov ako svedectvo toho, čo tvorí ikigai – stodvaročný majster karate mu povedal, že jeho ikigai sa postaralo o jeho bojové umenie; storočný rybár vravel, že sa dá nájsť v tom, že môže naďalej chytať ryby pre svoju rodinu trikrát do týždňa; pre stodvaročnú ženu spočíva v tom, že drží v náručí svoju drobučkú praprapravnučku – tvrdila, že to bolo ako dostať sa do neba. Ak pospájame tieto jednoduché voľby životného štýlu, poskytnú nám kľúč k tomu, čo tvorí samotnú podstatu ikigai – zmysel pre spoločenstvo, vyvážená strava a vedomie spirituality.

Aj keď to možno viac vidieť na Okinave, tieto princípy sú vlastné ľuďom v celom Japonsku. Koniec koncov, priemerná dĺžka života je extrémne vysoká v celej tejto krajine. Podľa prieskumu ministerstva zdravotníctva, práce a sociálnych vecí z roku 2016 sú japonskí muži v porovnaní s inými krajinami a regiónmi s priemernou dĺžkou života 80,79 roka na štvrtom mieste na svete po Hongkongu, Islande a Švajčiarsku. Japonské ženy s priemernou dĺžkou života 87,05 roka žijú po Hongkongu najdlhšie na svete, po nich nasledujú Španielky.

Je fascinujúce pozorovať, do akej miery mnohí Japonci vnímajú ikigai ako úplne samozrejmé. Kľúčovú štúdiu o zdravotných prínosoch ikigai zverejnenú v roku 2008 [Sense of Life Worth Living (ikigai) and Mortality in Japan: Ohsaki Study, Sone et al. 2008 – Zmysel života, ktorý stojí za to žiť (ikigai) a úmrtnosť v Japonsku – štúdia Ósaki] realizovali vedci z Medical School of Tohoku University (Lekárskej fakulty Univerzity Tohoku) so sídlom v meste Sendai v severnom Japonsku. Štúdia zahŕňala veľký počet dobrovoľníkov, ktorí vedcom umožnili odvodiť štatisticky významné korelácie medzi ikigai a rôznymi prínosmi pre zdravie.

V tejto štúdii vedci analyzovali údaje z kohortovej štúdie Národnej zdravotnej poisťovne Ósaki (Ōsaki National Health Insurance, NHI), ktorá sa realizovala počas siedmich rokov. Samostatne spravovaný dotazník bol distribuovaný 54 996 klientom Centra verejného zdravia Ósaki – miestnej vládnej agentúry, ktorá poskytuje zdravotné služby obyvateľom štrnástich samosprávnych obcí vo veku od štyridsať do sedemdesiatdeväť rokov.

Prieskum pozostával z dotazníka s deväťdesiatimi tromi položkami, ktoré sa respondentov pýtali na ich zdravotnú a rodinnú históriu, fyzický zdravotný stav, návyky súvisiace s pitím a fajčením, prácu, rodinný stav, vzdelanie a ďalšie faktory súvisiace so zdravím vrátane ikigai. Kľúčová otázka týkajúca sa ikigai bola veľmi priama: „Máte vo svojom živote ikigai?“ Respondenti si mali vybrať z troch odpovedí: „áno“, „nie som si istý“ alebo „nie“.

Po analyzovaní údajov od viac ako 50 000 ľudí dospela štúdia Ósaki k záveru, že „v porovnaní s tými, ktorí našli pocit ikigai, bola u tých, ktorí ho nenašli, väčšia pravdepodobnosť, že sú slobodní, nezamestnaní, majú nižšiu vzdelanostnú úroveň, podľa vlastného hodnotenia zlé alebo slabé zdravie, vysokú mieru vnímaného duševného stresu, zažívajú ťažké alebo stredne veľké bolesti, majú určité obmedzenia fyzických funkcií a sú menej pohybliví“.

Na základe tejto štúdie, samozrejme, nie je možné povedať, či vlastníctvo ikigai viedlo k zlepšeniu manželského, pracovného či vzdelanostného stavu subjektov alebo, naopak či nahromadenie malých úspechov v živote vedie k väčšiemu pocitu ikigai. Môžeme však pomerne odôvodnene konštatovať, že vlastníctvo ikigai poukazuje na rozpoloženie mysle, v ktorom subjekty cítia, že si môžu vybudovať šťastný a aktívny život. V určitom zmysle je ikigai barometer odrážajúci pohľad človeka na život komplexným a reprezentatívnym spôsobom.

Navyše bola výrazne nižšia aj miera úmrtnosti ľudí, ktorí na otázku o ikigai odpovedali „áno“. Vyplývala z menšieho rizika kardiovaskulárnych ochorení. Zaujímavé je, že výraznejšia zmena nenastala pri riziku rakoviny hroziacej ľuďom, ktorí odpovedali „áno“, v porovnaní s tými, ktorí na otázku o ikigai odpovedali „nie“.

Prečo majú teda ľudia s ikigai znížené riziko hroziacich kardiovaskulárnych ochorení? Uchovanie dobrého zdravia zahŕňa veľké množstvo faktorov. Je ťažké jednoznačne povedať, ktoré sú za to v konečnom dôsledku zodpovedné, no menší počet kardiovaskulárnych ochorení by mohol naznačovať, že tí, čo majú ikigai, sa s väčšou pravdepodobnosťou viac pohybujú, pretože je známe, že fyzické aktivity redukujú riziko kardiovaskulárnych ochorení. A skutočne, štúdia Ósaki ukázala, že tí, ktorí odpovedali na otázku o ikigai kladne, cvičia viac ako tí, čo dali zápornú odpoveď.

Ikigai dáva vášmu životu zmysel, pretože vám poskytuje odvahu pokračovať. Aj keď je dnes Sukijabaši Džiró svetoznámou kulinárskou destináciou, ktorú navštevujú ľudia ako Joël Robuchon, pôvod Džiró Onoa je veľmi skromný. Jeho rodina si sotva zarobila na živobytie a aby jej pomohol z finančnej núdze (bolo to ešte pred zavedením obmedzení zakazujúcich v Japonsku detskú prácu), začal ešte v základnej škole po večeroch pomáhať v reštaurácii. Počas dňa v škole, unavený z dlhých a namáhavých hodín práce, často zadriemal. Keď ho učiteľ za trest vykázal z triedy, neraz využil prestávku v učení a bežal späť do reštaurácie, aby dokončil prácu alebo získal náskok a znížil tak pracovné zaťaženie.

Keď Ono otvoril svoju prvú suši reštauráciu, tú, ktorá ho nakoniec doviedla až ku Sukijabaši Džiró, nemal v úmysle zriadiť najlepšie gastronomické zariadenie. V tom čase bolo jednoducho lacnejšie otvoriť si suši podnik. Suši reštaurácie v najjednoduchšej podobe vyžadujú len základné vybavenie a zariadenie. Nie je to prekvapujúce, ak uvážite, že suši začali ako pouličné občerstvenie predávať v stánkoch v období Edo už v 17. storočí. Onoa k otvoreniu suši reštaurácie viedla v tom čase len snaha o prekonanie finančnej núdze – nič viac, nič menej.

Potom sa začalo dlhé a náročné stúpanie nahor. V každom štádiu kariéry mal však Ono ikigai, ktoré mu poskytovalo podporu a motiváciu, keď pri neúprosnom úsilí o kvalitu počúval vlastný vnútorný hlas. Nebolo to niečo, čo sa dalo hromadne predávať alebo čo mohla široká verejnosť ľahko pochopiť. Ono musel na tejto ceste predovšetkým veriť sám v seba, najmä v prvých dňoch, keď ešte spoločnosť vo všeobecnosti jeho namáhavé úsilie vôbec nebrala na vedomie.

Pomaly sa púšťal do drobných vylepšení svojho podnikania a navrhol napríklad špeciálny kontajner, ktorý umiestnil do nezvyčajnej pultovej plochy vo svojej reštaurácii, aby bolo všetko úhľadné a čisté. Vylepšil niekoľko nástrojov slúžiacich pri príprave suši, netušiac, že mnohé z nich budú naďalej používať v iných reštauráciách a nakoniec ich uznajú za jeho pôvodný vynález. Všetky tieto malé pokroky boli výsledkom láskyplnej práce podporovanej Onoovým veľkým zmyslom pre dôležitosť začínania v malom (prvý pilier ikigai).

Táto malá kniha by sa rada stala skromnou pomocou pre tých, ktorí sa zaujímajú o étos ikigai. Dúfam, že vyrozprávaním príbehu Džiró Onoa som vám pomohol získať predstavu o tom, čo túto koncepciu tvorí a akú môže mať cenu. Ako spoločne uvidíme, ikigai dokáže doslova zmeniť váš život. Môžete žiť dlhšie, mať dobré zdravie, byť šťastnejší, spokojnejší a menej vystresovaní. Navyše sa dokonca môžete stať kreatívnejšími a úspešnejšími. Všetky tieto výhody ikigai získate, ak túto životnú filozofiu pochopíte a budete ju používať vo vlastnom živote.

Ikigai je koncepcia hlboko zakorenená v japonskej kultúre a jej dedičstve, preto sa pre vysvetlenie jej obsahu ponorím hlboko do japonských tradícií a zároveň budem hľadať súvislosti aj so súčasnými japonskými zvyklosťami. Podľa môjho názoru je ikigai určitým druhom kognitívneho a behaviorálneho uzlového bodu, okolo ktorého sú usporiadané rôzne životné návyky a hodnotové systémy. Skutočnosť, že Japonci využívajú ikigai v každodennom živote a nie nevyhnutne vždy vedia, čo tento termín presne znamená, je dôkazom jeho dôležitosti, najmä ak vezmeme do úvahy lexikálnu hypotézu, ktorú ako prvý predložil anglický psychológ Francis Galton koncom 19. storočia. Podľa Galtona sú dôležité individuálne črty osobnosti určitej rasy zakódované v jazyku danej kultúry a čím je črta významnejšia, tým pravdepodobnejšie je, že ju vystihuje jediné slovo. Skutočnosť, že ikigai sa utváralo ako jediné pomenovanie, znamená, že táto koncepcia poukazuje na dôležitý psychologický charakteristický znak relevantný pre život Japoncov. Ikigai reprezentuje japonskú životnú múdrosť, citlivosť a spôsoby konania, ktoré boli v japonskej spoločnosti jedinečné a ktoré sa v priebehu stáročí vyvinuli vnútri úzko prepojenej spoločnosti ostrovného národa.

Ukážem vám, že rozhodne nemusíte byť Japoncami, aby ste mali ikigai. Keď myslím na ikigai ako na súkromný zdroj potešenia, spomeniem si na jednu špeciálnu stoličku, ktorú som videl vo Veľkej Británii.

V polovici deväťdesiatych rokov 20. storočia som niekoľko rokov uskutočňoval postdoktorandský výskum vo fyziologickom laboratóriu v Cambridgei. Bol som ubytovaný v dome, ktorý vlastnil významný profesor. Keď ma voviedol do miestnosti, v ktorej som mal bývať, ukázal na stoličku a vysvetlil mi, že má pre neho sentimentálny význam – urobil ju jeho otec špeciálne pre neho, keď bol ešte dieťa.

Na tej stoličke nebolo nič mimoriadne. Ak mám byť úprimný, bola zhotovená skôr nešikovne. Konštrukcia nebola dôkladne spracovaná a zbadal som na nej ostré a nepravidelné prvky. Keby to bola stolička na predaj, veľa peňazí by ste za ňu nedostali. Keď to profesor povedal, videl som podľa svitu v jeho očiach, že stolička má pre neho zvláštny význam. A to bolo všetko, na čom záležalo. Mala v profesorovom srdci jedinečné miesto, pretože ju pre neho vyrobil otec. O tom sú sentimentálne hodnoty.

Toto je len malý, ale zato veľmi presvedčivý príklad. Ikigai je ako profesorova stolička. Je to o objavovaní, definovaní a ocenení tých potešení života, ktoré majú pre vás význam. Je v poriadku, ak nikto ten mimoriadny význam nevidí, i keď, ako to bolo v prípade Onoa a ako to nájdete v celej knihe, snaha o súkromné potešenie v živote často vedie k sociálnym odmenám. Môžete nájsť a kultivovať svoje vlastné ikigai, pestovať ho tajne a pomaly, až kým jedného dňa prinesie skutočne originálne ovocie.

Počas čítania tejto knihy, zatiaľ čo sa budeme zoznamovať so spôsobmi života, kultúrou, tradíciami, zmýšľaním a filozofiou života v Japonsku, objavíme rady pre dobré zdravie a dlhovekosť, ktoré sú zakotvené v ikigai. Na tejto ceste si môžete položiť otázky:

• Čo sú moje najsentimentálnejšie hodnoty?

• Aké malé veci mi poskytujú potešenie?

Toto sú dobré východiská pre začatie hľadania vlastného ikigai ako cesty k šťastnejšiemu a plnšiemu životu.

DRUHÁ KAPITOLA

Váš dôvod ráno vstať

Pre niektorých ľudí vstať z postele nepredstavuje žiaden problém. Pre iných je to ťažké. Ak ste jedným z tých, ktorí zostanú pod perinou aj po vypnutí budíka, želajúc si, aby bolo voľno, a neochotne sa vyhrabú z postele až po druhom či treťom zazvonení, táto kapitola je pre vás.

O ikigai sa niekedy hovorí ako o „dôvode, pre ktorý ráno vstať“. Je to to, čo vám poskytuje neustálu motiváciu, aby ste žili svoj život, alebo čo vám dodá chuť do života, vďaka ktorej uvítate každý nový deň. Ako uvidíme v tejto kapitole, Japonci nepotrebujú grandiózne motivačné schémy, aby dokázali fungovať, spoliehajú sa skôr na každodenné malé rutinné rituály. Spomedzi piatich pilierov ikigai, spomínaných na začiatku knihy, skoré vstávanie najviac súvisí so začínaním v malom.

Hiroki Fudžitovi, predajcovi tuniakov na trhu Cukidži – najznámejšom rybom trhu v Tokiu, nie je tradícia skorého vstávania cudzia. Zobúdza sa o druhej ráno a pripravuje sa do práce, dodržiavajúc svoj zvyčajný rituál. Keď prichádza do svojho obchodu na trhu, je ešte tma, dokonca aj v lete. Fudžita okamžite začína pracovať rovnako svižne, ako je zvyknutý už toľké roky.

Existuje špeciálny dôvod, pre ktorý Fudžita vstáva tak zavčasu každý deň. Ako sprostredkovateľ predaja tuniakov potrebuje získať najkvalitnejšie kúsky, a preto si nemôže dovoliť, aby mu ušlo niečo dôležité, čo sa odohráva na trhu. Jeho zákazníci od neho závisia. Keďže gastronómia postupne objavuje božskú, delikátnu chuť tuniaka toro (stredne až veľmi tučného mäsa), čoraz viac pozornosti sa venuje procesu výberu a ochucovania najlepších exemplárov. Fudžita skúma desiatky tuniakov rozmiestnených na podlahe špeciálnej časti rybieho trhu Cukudži a snaží sa nájsť to najlepšie pre pôsobivý zoznam svojich zákazníkov, z ktorých väčšinu tvoria špičkové suši reštaurácie v Tokiu a okolí, samozrejme, vrátane Sukijabaši Džiró.

Výber dobrého tuniaka je zložité umenie samo osebe, tvrdí Fudžita. Na Cukudži tuniaky predávajú celé, kupujúci teda nevidí dovnútra ryby. Jediný spôsob, aký môže pri výbere uplatniť, je všímať si povrch mäsa pri chvostovej plutve, ktorá bola od zvyšku tela oddelená. Fudžita sa ryby často dotýka a ohmatáva reznú plochu prstami, aby zistil, či je mäso vyzreté.

„Verejnosť má často mylné predstavy o tom, aký druh tuniaka je chutný,“ hovorí Fudžita. „Ľudia si väčšinou myslia, že červený, čerstvo vyzerajúci tuniak je najlepší, ale to je najväčší omyl. Ideálny tuniak má v skutočnosti oveľa nevýraznejší vzhľad. Ten sa spája len s určitým druhom rybieho tela, chyteného pri obmedzenom počte rybolovných postupov. Najlepší druh je možné nájsť povedzme ako jeden zo sta. Snažíte sa rozlíšiť určitý vzhľad a textúru, ale je ťažké byť si istý, pretože tie najlepšie sú často takmer nerozoznateľné od rýb poškodených oxidáciou. Vstávam zavčasu ráno, pretože vždy hľadám špeciálny druh ryby. Zakaždým si pomyslím, nájdem ho dnes, keď pôjdem na rybí trh? Táto myšlienka ma udržuje v chode.

Možno by sme my všetci mali vychutnávať ráno ako Fudžita. Vieme dosť o fyziologických podmienkach mozgu, aby sme poznali, ktorá časť dňa je najvhodnejšia na produktívnu a kreatívnu prácu. Výskumy nám naznačujú, že počas spánku sa mozog zamestnáva ukladaním spomienok v rámci svojich neurálnych dráh po tom, čo roztriedi a skonsoliduje denné aktivity. Oblasť dynamiky konsolidácie pamäti sa ešte stále skúma. Zdá sa, že nové spomienky sú v mozgu krátkodobo uchovávané pomocou časti známej ako hipokampus (touto základnou úlohou hipokampu sme si istí, pretože ľudia s vážnymi poškodeniami mozgu si už nedokážu vytvárať nové spomienky). Potom sa tieto spomienky začínajú postupne „premiestňovať“ do pridruženého kortexu, aby sa integrovali do dlhodobých spomienok. Mozog je schopný uskutočňovať celé toto efektívne ukladanie, spájanie a označovanie spomienok počas absencie prichádzajúcich senzorických informácií.

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Tiráž

PRVÁ KAPITOLA Čo je to ikigai

DRUHÁ KAPITOLA Váš dôvod ráno vstať