Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Nick Oehme, Susanne Wille

Psi v džungli velkoměsta

Městem bez obav

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

obchod@grada.cz, www.grada.cz

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

jako svou 6820. publikaci

Odpovědná redaktorka Danuše Martinová

Přeložila Lea Smrčková

Sazba Q point

Formát ePub Štěpán Böhm

Počet stran 208

První vydání, Praha 2018

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Originally published in German by Kynos Verlag Dr. Dieter Fleig GmbH,

Germany, 2016.

Kniha byla přeložena z originálu Hunde im Großstadtdschungel.

Stadtklar von Anfang an,

vydaného nakladatelstvím Kynos Verlag GmbH, Nerdlen/Daun, Germany.

© 2016 Kynos Verlag, Nerdlen, Germany

Czech language translation © Grada Publishing, a.s., 2018

Cover Design © Qpoint, 2018

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-271-9842-9 (ePub)

ISBN 978-80-271-9939-6 (pdf)

ISBN 978-80-271-0582-3 (print)

Úvod

Psi ve velkoměstě – jde to vůbec? Bez rodinného domku se zahradou nebo bez bytu o rozloze alespoň 120 čtverečních metrů? A navíc s prací na plný úvazek? To je přece věc zhola nemožná. Nebo ne? Takové otázky si dnes musí klást snad všichni, kteří by v současné „městské“ době rádi sdíleli život s jedním nebo dokonce vícero psy. Tato kniha by ráda pomohla tyto a podobné otázky zodpovědět. Zaměřuje se na zvláštnosti držení psů ve městech a naznačuje cesty, kterými se ubírat, aby městský pes i jeho majitel byli od počátku trošku „v obraze“.

Klasický vesnický hafan, jenž podle svého vlastního uvážení hlídá pozemek a v případě nutnosti je také připraven ho bránit, který neumí chodit na vodítku ani dávat pac, je pro život ve městě naprosto nevhodný. Dnešní požadavky na držení psů jsou úplně jiné, založené na odlišných potřebách, očekáváních a na jiné podobě vztahu mezi člověkem a psem. Přejeme si mít po svém boku přítele, společníka a člena rodiny – a také okolí má na psy úplně jiné nároky, než tomu bylo dříve. Abychom se však s těmito úkoly dokázali vyrovnat, musí být pro člověka i psa stanovena jasná pravidla, zásady a hranice, jež umožňují harmonické soužití.

Soužitím se psem s ním sdílíme nejrůznější zážitky, jež se nám zachovají v paměti po celý život. Dokonce i optimisté vědí, že tyto zážitky nemusí být vždy pozitivní. Ale právě když společně zvládnete veškeré nástrahy velkoměsta, jeho hluk, špínu, spoustu cizích lidí, dopravní prostředky a také nejrůznější nebezpečí, dáte sami sobě i svému psu tu nejlepší šanci stát se skvělým smíšeným týmem, který si společně a radostně město podmaní.

Tak například takový všední dopravní prostředek, jakým je tramvaj, se najednou stane zcela mimořádnou možností, jak se dostat na vytčené místo – jakmile do hry vstoupí pes. Na mnohé čtyřnožce zpočátku působí podezřele hlučně a neodhadnutelně. Ale když si už v průběhu prvních společných týdnů uděláte čas na to, abyste se posadili se svým psem někde v blízkosti tramvajové zastávky, případně s ním na klíně pozorovali, jak se tato „nestvůra“ dává do pohybu, stane se z nezvyklé hrozby brzy něco naprosto normálního. A když se k ní každý den o pár centimetrů přiblížíte a postupně začnete nacvičovat rychlé nastoupení a vystoupení do vozu, společné bezstarostné jízdě už nebude stát nic v cestě a pro vašeho psa to postupně bude stejně snadné jako pro vás. Trénovat budeme nejen v prostředí bez rušivých podnětů a za optimálních podmínek, ale také ve víru velkoměsta, a případné problémy snadno zvládneme – když budeme vědět, jak na ně.

Kromě toho má držení psů ve velkoměstě také své výhody: v městském prostředí zpravidla najdete celou řadu různých psích škol, jež bývají v důsledku větší konkurence zpravidla kvalitnější. Vy coby majitelé budete mít větší možnost výběru než na vesnici, zvláště co se týče různých druhů sportu. Také všelijaké služby, jež pejskařům ulehčují život, jako jsou denní psí školky, profesionální venčitelé nebo dovoz krmiv, bývají ve větších aglomeracích dosažitelnější než na venkově.

Takže hlavu vzhůru a pusťte se kurážně do projektu „Pes a velkoměsto!“

Město nabízí spoustu podnětů. Zkuste se někdy snížit na úroveň svého psa a pohlédnout na okolní svět jeho očima.

1.

Psi a velkoměsto

Co jsou psi schopni nám dát

Termín sem, práce tam. Rychle na internet. Vyřídit maily. Nezanedbávat přátelství na sociálních sítích. A pak ještě rychle si zasportovat. A ovšem… také nakoupit. Ne! Už zase jsme na něco zapomněli. Teď je ale třeba se nejprve najíst, abychom pak vyřídili ještě tohle a tamto. Zvoní mobil. Kdo zase co chce?

Náš život je výrazně poznamenán technickým pokrokem a vnitřní klid jakož i „single tasking“ nám připadají jako relikty dob dávno minulých nebo projev moderních ezoterických hnutí. Nemohlo by tedy pořízení nového chlupatého člena rodiny být cestou, jak přinejmenším doma uniknout všudypřítomnému stresu a volný čas trávit aktivněji? Buď jak buď, každopádně vás takové štěně zpočátku dokáže pořádně zaktivizovat. Každé dvě hodin ven, aby se mohlo vyvenčit, k tomu udržovat mimořádný pořádek, protože veškeré povalující se předměty se mohou stát vítaným prubířským kamenem štěněčích zoubků. Náhle (znovu) je tu prostě malý člen rodiny, který pro sebe nárokuje veškerou pozornost a péči.

Dostává se nám za to odměny v podobě nesčetných žertovných situací, když se třeba náš malý hrdina zamotá do deky na pohovce a klopýtaje přes vlastní tlapky se ne a ne vymotat, když ho u nás na klíně přepadne škytavka nebo když ho napadají další a další hlouposti.

Rychle ovšem také zjistíme, že mít psa představuje menší nebo větší výzvu. Po krátké přivykací fázi v novém domově se možná objeví první problémy. Jedno štěně nedokáže být samo, druhé se zase vůbec nechová jako slaďoučké štěňátko, ale zakusuje se svými malými špičatými zoubky do čehokoliv, co se pohne. Nebo nás štěně, které se zpočátku nechtělo hnout z místa, náhle začne tahat s překvapivou silou, jíž je jeho malé tělíčko schopno vyvinout, z jednoho místa na druhé. K tomu se přidává běžná zkušenost novopečených majitelů psů, kteří s překvapením zjišťují, že snad každý pejskař musí být psím trenérem, protože všichni udělují nevyžádané rady, jak by se měl pes vychovávat, takže nakonec bývají zmateni natolik, že vůbec nevědí, co by měli a co neměli dělat. Jedna nezodpovězená otázka stíhá druhou.

Láska ke psu je balzámem pro duši.

V průběhu prvních dvou let se nový majitel občas může cítit přetížený, zvláště v době, kdy jeho čtyřnohý společník prodělává náročnou pubertu. Ale právě tehdy většinou dochází u vystresovaného majitele k bodu zlomu. Pokud totiž se svým psem dokáže zdolat všechna úskalí prvních dvou let, leží už vytoužený sen o klidu na dosah. Uzavírá se doba dospívání a pes se svým páníčkem nebo paničkou začínají tvořit sehraný tým.

V této fázi utváření týmu bychom měli své pohledy vždy upínat k pozitivním věcem, protože psi mají tu skvělou vlastnost, že dokážou naše vnímání směrovat k přítomnosti. Při každodenním nácviku, při setkáních s různými podněty nebo když svému psu bráníme v lovu městských holubů, vždy se musíme plně soustředit na jednu jedinou věc. Také návrat domů, kde nás čeká radostné přivítání za veselého mávání ocasu, je okamžik, který mezi lidmi zažíváme jen zřídka.

Dobře vychovaný městský pes působí pozitivně na tělesné i duševní zdraví a je naším pojítkem mezi technickou současností a přírodou.

Avšak pozitivní vztah mezi člověkem a psem toho dokáže ještě víc. Na celém světě momentálně badatelé, univerzity a kynologické organizace zkoumají, jaký vliv psi mají na blaho člověka. Obecně vzato se dá říci, že dobrý vztah mez člověkem a zvířetem pozitivně ovlivňuje tělo, psychiku i sociální život, přičemž hranice oblastí působnosti se překrývají. Zvíře tak může působit pozitivně na fyzické blaho nějakého člověka, což u něj zároveň může vést k psychickému zlepšení a díky tomu také ke změnám v sociální oblasti.

Různé výzkumy mimo jiné prokázaly, že příjemný kontakt se zvířetem má za následek snížení krevního tlaku, pozitivně působí na nervový a hormonální systém, zvyšuje sebevědomí a zlepšuje sociální integraci jakož i pocit, že jsme akceptováni bez výhrad. Se spícím štěnětem na klíně je nám prostě lépe. A když pak se šťastným psem na vodítku na příjemné procházce potkáváme různé milé lidi, může to v nás vyvolat pocit štěstí. Důraz je zde ovšem kladen na slůvko „může“. Protože když jsme se svými psy venku, a přistihneme je, jak požírají exkrementy, válejí se v mršinách, startují za zajícem nebo se pouštějí do křížku se psem od sousedů, krevní tlak nám spíše stoupne.

Otázka „správné“ výchovy psů poskytuje živnou půdu pro mezilidské konflikty.

Pohled na držení psů ve městě

Držení psů ve městě vyžaduje jejich mimořádně kvalitní základní výchovu. O případech pokousání psy v místech s větší koncentrací lidí slýcháme bohužel až moc často. Výchova psa však neznamená, že psovi budeme jen udělovat rozkazy nebo povely. Mnohem důležitější než „Sedni“, „Lehni“ nebo „Zůstaň“ je totiž vybudování oboustranné důvěry a stabilního vztahu, citu pro respekt a zdvořilost jakož i schopnost psa snést určitou míru frustrace a nepodlehnout každému impulzu. Proto se už ve štěněčím věku musí naučit ve stresujících situacích orientovat na člověka. Více se k tomuto důležitému tématu dozvíte v kapitole 3 „Kontrola impulzů“ a „Tolerance vůči frustraci“.

My lidé se pro své psy stáváme ústředními postavami jejich životů, díky nimž vědí, jak se v určitých situacích zachovat a že se na svého člověka mohou spolehnout. Že když například kolem projíždí tramvaj, není to žádný zlověstný předmět, který je ohrožuje a z něhož musí mít strach. Nebo že když se ozvou třaskavé zvuky, instinktivně se nerozeběhnou pryč, ale přitisknou se k člověku s naprostou důvěrou, že je ochrání. A člověk má povinnost ochránit svého psa před skutečným nebezpečím.

Pokud svému psu dovolíte navazovat kontakt s každým psím kolegou kdykoliv se mu zamane, bude o to usilovat, i když mezi oběma psy bude silnice – o tom, že mu hrozí nějaké nebezpečí, nebude mít ani tušení.

Již štěně se musí naučit, že se nesmí rozeběhnout na druhou stranu ulice jen proto, že tam vidí nějakého svého psího kolegu. Tyto způsoby chování však lze přirozeně natrénovat i u dospělého psa.

Nevhodné chování by ve městě mohlo vést k závažným problémům, protože je mnoho lidí, kteří s námi vášeň ke psům nesdílejí. My coby majitelé jsme povinni to akceptovat a vzít v úvahu určité věci. Spontánně nás asi napadne hlasitý štěkot, bouřlivé vítání, skákání na cizí lidi, hromádky trusu na chodnících nebo veřejných prostranstvích a zelených plochách, které jen čekají, kdy už do nich někdo šlápne. Ostatně posledně jmenovaná věc dokáže „vytočit“ i skutečné milovníky psů.

Mějte stále na paměti, že vy sami každý den svým dílem přispíváte k tomu, zda psi a jejich majitelé budou veřejností přijímáni jako vážení spoluobčané, nebo proklínáni od časného rána, protože někdo šlápne do neuklizené psí hromádky. My všichni máme trochu ve svých rukou, zda se uchýlíme ke vzájemné ohleduplnosti, nebo raději přistoupíme na konfrontační „oko za oko“.Za dobrý nápad naproti tomu považujeme akce typu „Psí hromádka hledá páníčka“, kdy jsou hromádky označovány pestrými vlaječkami, aby si majitelé uvědomili, jak svou leností ovlivňují životní prostředí.

Ústředními leitmotivy držení psů ve městech tedy jsou „ohleduplnost“ a „respekt“ – obojí si musí osvojit bez výjimky každý člověk a každé zvíře. Doufejme, že pak nebudou zapotřebí speciální předpisy týkající se psů, v nichž jako bod 1 bude písemně ukotven požadavek na vzájemnou ohleduplnost.

Uvedu jen malý příklad ze všedního dne ve městě: Právě se svým psem nacvičujete, aby v městském provozu a hluku „zachoval klid“. To znamená, že pes sedí, stojí nebo leží mezi vašima nohama a učí se akceptovat městské holuby jako něco, co se neloví, že nemá věnovat pozornost dětem pobíhajícím kolem ani hlučné tramvaji, honit se za cyklisty ani běžci, že se nemůže neustále zdravit se svými soukmenovci, jakkoliv se to mnoha čtyř- i dvounožcům může občas jevit jako nepochopitelné.

Náročné cvičení: pes sedí paničce mezi nohama a navzdory hlučnému a hektickému městskému provozu zůstává klidný a vyrovnaný.

Zkuste si takovou situaci názorně představit, abyste získali cit pro případná budoucí setkání. Může se stát, že se během takového nacvičování nějaký jiný majitel se psem tu pomaleji, tu rychleji vydá přímo k vám. Vy ho zdvořile požádáte, aby to nedělal, protože se svým psem zrovna trénujete, většinou však marně. V tu chvíli máte různé možnosti, jak tuto situaci řešit:

a)Přerušíte trénink a odejdete se svým psem jiným směrem.

b)Přerušíte trénink a dovolíte svému psu, aby šel toho druhého pozdravit. Použijete k tomu nějaký předem daný signál, třeba „Běž“ nebo „Jdi říct ahoj“, neboť tak se zároveň naučí, kdy k někomu jít smí a kdy ne.

c)Řeknete blížícímu se majiteli, že váš pes má velmi nakažlivé zažívací potíže nebo blechy. Ve většině případů tohle zaúčinkuje, protože jen málokterý pejskař touží po návštěvách u veterináře. Je ale také možné, že to bude mít opačný efekt, a váš protějšek to nejen neodradí, nýbrž zahlaholí, že to nevadí, že jeho pes je taky zablešený.

d)Pokud máte vnitřní pocit, že by kontakt s daným psem mohl znamenat nepříjemnosti, zvláště pokud je váš pes ještě štěně nebo příliš mladý, můžete ho také vzít do náručí, podobně jako byste to udělali s dítětem.

e)Pokud si kontakt zásadně nepřejete, můžete se před svého psa postavit a tak kontaktu s druhým zvířetem zamezit (více ke psím setkáváním v kapitole „Sociální síť pro psy“ od strany 155).

Již z tohoto příkladu je dobře patrné, že se s největší pravděpodobností nevyhnete větším či menším konfliktům s ostatními majiteli, protože ne všichni se drží hesel „ohleduplnost“ a „respekt“. Věta „On nic nedělá“ je v této souvislosti už takřka legendární a mnozí majitelé nereagují s pochopením, když o kontakt s jejich psem nestojíte. Nenechte se od nich přesvědčit a nenechávejte rozhodnutí na svém psu, i když vám doutnající konflikt není zrovna po chuti.

Tento konkrétní příklad by měl zvýšit vaši citlivost na specifické výzvy spojené s držením psa ve městě, protože výchova zde si žádá více trpělivosti a prozíravosti než v okolí chudém na podněty.

Spousta lidí si chce zvláště malého psa pohladit, a ani jim nepřijde na mysl, že by toho na něj mohlo být příliš.

Na mnoha místech budete narážet na nepředvídatelné problémy, s nimiž jste předem mohli jen těžko počítat, a jež budou většinou souviset s jinými psy a lidmi.

Obecně obnáší každodenní trénink v městském prostředí poměrně značné rušivé podněty a výrazné rušivé vlivy, protože jakmile opustíte byt, už nejste sami, ale uprostřed velkoměstské vřavy. Držet se obvyklého metodického postupu od prostředí chudého na podněty pozvolna až k prostředí s mnoha rušivými podněty, tak jak je popisován v mnoha odborných knihách, je ve velkoměstském prostředí možné jen v omezené míře. Podněty se zde nedostavují postupně, ale nepředvídatelně. Jediná možnost, jak se na to připravit, spočívá ve vlastním mentálním nastavení, totiž sebe sama při každé procházce nastavit na „tréninkový modus“. Zkrátka je nutno být si vědom toho, že se svým štěnětem trénuji vždy, jakmile opustím dveře svého bytu, a ne pouze tehdy, když se zrovna naladím na tréninkovou lekci. Pes se učí pořád! A tak každá procházka v sobě skrývá šanci, ale také nebezpečí, že se pes při denním kontaktu s námi a okolním prostředím něco naučí. Zda to budou pozitivní zkušenosti, to často záleží na našem vlastním postoji ke každodenním procházkám. Pokud budeme na rutinní „kolečka“ pohlížet jako na „cvičení“, bude nebezpečí, že na nepředvídané události zareagujeme nepřiměřeně, určitě menší. Právě to je ale zároveň napínavé a vzrušující na výchově psů ve městě, protože nikdy přesně nevíte, co vás na procházce čeká.

Ve školce pro štěňata jde učení rychle, ale…

…když štěně smí po skončení výuky na vodítku opět tahat, nikdy se na něm nenaučí pohybovat, jak se sluší a patří.

Psi v nájemním bydlení

Mít psa v nájemním bytě nemusí vždy být neomezeným občanským právem. Proto byste se měli ještě před pořízením psa nejdříve informovat, zda držení psů vlastník nebo správce bytu či domu vůbec povolují. Pokud ano, nechte si to potvrdit nejlépe písemně.

Všeobecný zákaz držení zvířat už není podle rozsudku Nejvyššího soudu přípustný (pozn. překl.: Toto se týká Německa). Pokud chce pronajímatel nájemci držení psa zakázat, musí předložit individuální věcné argumenty. Je přitom nutné pečlivě zvážit zájmy pronajímatele i nájemce jakož i ostatních obyvatel domu a sousedů. Paušální odmítnutí a životní zkušenost pronajímatele jako zdůvodnění nestačí. Musí předložit a zdůvodnit konkrétní rušivé faktory svědčící proti držení psa.

Ale ani když se vám podaří získat písemné povolení k držení psa v bytě, bohužel to neznamená, že od té chvíle bude všechno s pronajímatelem a sousedy probíhat hladce.

Lidé ve vašem okolí mohou velmi rychle začít reagovat podrážděně na štěkání a kňučení, což zvláště u štěňat není nic neobvyklého. Proto byste své sousedy měli předem informovat o svém úmyslu a požádat je o trochu strpení s tím, že malé štěňátko se může tu a tam postarat o malé narušení jejich klidu, že ale vy coby svědomití majitelé budete pracovat na tom, aby k tomu nedocházelo. Pokud budou ostatní nájemníci na případné vyrušení připraveni, klesá pravděpodobnost, že by hned napoprvé běželi informovat pronajímatele, že jsou obtěžováni nepřiměřeným hlukem, čímž by ten získal právo vás vyzvat, abyste psa zase dali pryč.

I když jsou však pronajímatel i spolunájemníci v pohodě, objevuje se v nájemních domech další překážka: prach a špína. Ve psí srsti jí bývá enormní množství. Kromě toho většina psích plemen líná, a když prší, ze psích tlapek se stává vynikající transportér bahna, což rychle vede ke znečištění bytu i domovních chodeb. A nezapomínejme ani na to, že psí drápy a loužičky dokážou zanechat zřetelné stopy na laminátové podlaze nebo drahých parketách. Průmysl dnes už naštěstí nabízí celou řadu užitečných vynálezů, s jejichž pomocí lze špínu v bytě (i v autě) udržovat zcela jednoduše pod kontrolou. V prvé řadě se nabízí komfortní mytí tlapek, např. „Paw Plunger“, něco na způsob vědra na vodu s integrovaným kartáčem, různé gumové kartáče, jež díky statické elektřině odstraňují psí chlupy z nejrůznějších textilií, nebo speciální násady na vysavač, které dokážou koberec zbavit chlupů díky rotujícím kartáčům.

Snažte se, abyste dobře vycházeli nejen se sousedy, kteří sami mají psa, ale i s těmi ostatními, a berte ohled na jejich zájmy.

Velikost, případně počet psů byste si měli velmi dobře promyslet v závislosti na rozměrech bytu, protože nároky na péči by mohly vzrůst nad očekávání. Naproti tomu psu samotnému je vcelku jedno, jestli bude v bytě o rozloze 40 či 120 metrů čtverečních, beztak se bude většinou zdržovat ve vaší blízkosti. Německé doze, která bude žít společně se svými lidmi v malém bytě a bude je smět doprovázet i při jejich venkovních aktivitách, se povede lépe než psu na velké zahradě, který bude nucen trávit život na dvorku nebo v kotci.

Extra tip

Nácvik dodržování čistoty v místnosti probíhá u různých psů různým způsobem. Někteří psi jsou čistotní už v deseti týdnech, většina k tomu ale potřebuje přibližně půl roku. Podstatné základy přitom položí už chovatel: pokud u něj štěňata mají volný přístup na zahradu, rychle se naučí vyprazdňovat se venku na trávníku. Když si tedy přivezete domů takové štěně, musíte dbát na to, aby se pravidelně (zpočátku každé dvě hodiny) dostalo ven a tam našlo nějaké zelené místečko, kde by mohlo vykonat potřebu. Ve velkoměstě to může být problém. Pokuste se proto vytipovat vhodná místa ještě předtím, než si štěně přivezete. Pokud žádný vhodný trávník ve svém okolí nemáte, měli byste vymyslet nějakou alternativní možnost, kterou však nerozzlobíte sousedy. Nabízejí se například podloží vytvořená z kamínků, z křemínků, protože moč zde ihned vsákne a pevné exkrementy lze snadno sebrat do sáčku.

To, že se štěně potřebuje vyprázdnit, většinou poznáte podle toho, že začne být neklidné a očichává zem. Zavolejte malého k sobě a co nejrychleji se s ním vydejte ven. Důležité je, abyste štěně ještě v bytě vzali do náručí a donesli ho až na určené místo. Tam ho položte na zem a chvilku čekejte, dokud se nevyprázdní. Pochvalte ho pokud možno až krátce před tím, než s čuráním skončí, protože mnoho štěňat na základě pozitivní sociální interakce z vaší strany čurání přeruší. Čekání je důležité také proto, že štěně je venku vystaveno velkému množství podnětů a je kvůli nim schopno „zapomenout“ se vyvenčit.

Pokud štěně zatím ještě není zvyklé vyprazdňovat se převážně venku, protože první týden svého života strávilo ve štěněčí ohrádce v obýváku, vyžádá si to většinou o něco více tréninku. V takovém případě totiž musí nejprve pochopit, že vy považujete vyprazdňování uvnitř za nežádoucí.

Pokud bydlíte v desátém patře výškového domu a časově je prostě vyloučeno, abyste to stihli ven, představují možné alternativy kočičí záchod a savé podložky. V takovém případě štěně, jakmile si začne hledat vhodné místečko, rovněž vezmete do náručí a položíte na příslušné místo a počkáte, až se vyprázdní tam. Samozřejmě opět musí následovat pochvala.

V zásadě i zde platí, že podobně jako se štěňata musí „vtisknout“ na podávanou potravu, musí si zvyknout i na daný podklad. To znamená, že pokud si u chovatele zvyklo vyprazdňovat se na starý ručník, noviny, PVC nebo trávník, zpočátku to výrazně ovlivní jeho preference ohledně vyprazdňování. Například pudlík Fin měl u chovatele kdykoli přístup na louku, proto se v bytě naučil v noci čurat na jediný savý a strukturovaný povrch, který byl k dispozici, totiž na předložku v koupelně. Naproti tomu Doodle dělal loužičky důsledně jen na PVC, ale už ne na laminát, protože v místnosti pro štěňata u chovatele bylo na zemi PVC. A jistý dobrman se svojí „kotcovou socializací“ čural prostě pod sebe, protože v kotci neměl jinou možnost než si znečistit pelíšek.

Výchova k čistotě je především záležitostí píle. Mnoha majitelům pomůže, když štěně v době, kdy nemají možnost je sledovat, nebo v noci, zavřou do klece. V takovém případě štěně zpravidla upozorní, když „se mu chce“.

Denní psí stacionáře

Možná máte štěstí a patříte k těm majitelům, kteří si svého psa smějí brát s sebou do práce. V takovém případě najdete vhodné tipy pro sebe v kapitole „Pes v kanceláři“.

Pokud takovou možnost nemáte, představují dobrou alternativu denní psí stacionáře, někdy zvané psí jesle nebo školky, které dnes už fungují v mnoha městech. Některé se skutečně podobají zařízením pro děti a také podobně fungují – postarají se o psy přes den, když například ještě nejsou schopni zůstat celý den o samotě. Zvláště v nižším věku, kdy štěně ještě nemůže zůstat samo deset hodin, je to velmi dobrá možnost, jak spojit držení psů a pracovní život. V takovém dobře vedeném zařízení zároveň poskytují socializační program včetně kontaktu s jinými psy. Ale právě tady se ukrývá také rub mince.

Umístění psa do psí školky byste si předem měli dobře promyslet a naplánovat. Psi si na základě společných zážitků a zkušeností vytvářejí klíčový vztah a vazbu k jednomu člověku. Pokud by štěně trávilo celé dny ve školce a s vámi by večer maximálně obešlo kolečko kolem bloku, vytvoří si k personálu zařízení hlubší vztah než k vám. Ještě horší je, pokud psi celé dny tráví jen sami mezi sebou, i když navenek působí šťastně, protože si spolu mohou hrát a dovádět. Jenže tím se přirozeně výrazně posílí vztah vašeho psa k ostatním psům a zároveň klesne jeho zájem o lidi.

Proto byste si měli naplánovat jednak dostatek času na společně strávený čas, během nichž si váš pes osvojí pravidla společného soužití, vy se budete moci věnovat jeho výchově a užívat si společných zážitků i chvílí klidu. A jednak byste si měli na vybraný psí stacionář detailně posvítit:

Rámcové podmínky

•Zařízení je udržované, čisté a lákavé.

•Smíte si prohlédnout všechny jeho části.

•Požadují tam po vás očkovací průkaz, případně zdravotní osvědčení vašeho psa.

•Předpokládá se uzavření smlouvy se všemi důležitými informacemi o vás a vašem psu.

•Psům se během dne dostává dostatku zaměstnání a také pohlazení.

•Psi mají možnost několikahodinového výběhu, ale také dostatek klidu, aby si odpočinuli. Štěňata mají speciální režim.

•Ubytovaná zvířata působí spokojeným dojmem, nejeví známky stresu.

•Ošetřovatelé působí kompetentně a pokud možno také mají nějaké odborné osvědčení.

•Ošetřovatel s vaším psem zachází podle vašich představ.

•Psi se vůči němu chovají přiměřeně.

•Není překračován zákonem limit maximálně 10 psů na ošetřovatele.

•Psi jsou na základě vzájemných sympatií rozděleni do nepříliš velkých, harmonizujících skupin.

•Psi nejsou ubytováni v kotcích.

•Zvířata mají k dispozici dostatek čerstvé vody.

•Prostory jsou dobře strukturované, nabízejí psům také možnost stáhnout se do ústraní nebo se schovat.

Mít psa stojí peníze

Držení psa ve městě je nutné zvážit i z finančního hlediska. Vedle pořizovacích nákladů je třeba myslet i na následné průběžné výdaje. Počínaje náklady na krmení, které se liší v závislosti na velikosti a individuálních potřebách psa, přes mj. roční náklady na pojištění za škody až po místní poplatky ze psů. Výše těchto poplatků u nás není jednotná a může se řídit různými hledisky podle místa, velikosti i plemene psa, nicméně v městském prostředí jsou zpravidla výrazně vyšší než na venkově. Do obecní pokladny majitelé psů přispívají také, když poruší nějaké předpisy a nařízení, třeba psa nechají běhat na volno v místech, kde to je zakázané, nebo jedou městskou hromadnou dopravou se psem bez košíku. Proto doporučujeme se v předstihu informovat o předpisech platných v místě vašeho bydliště, ušetří vám to peníze, které budete moci lépe využít například při společných výletech se psem.

U dlouhosrstých plemen je třeba počítat i s náklady na psí salon.

Co se týče nákladů na veterinární péči, je třeba počítat kromě běžných nákladů na očkování, odčervení atd. ještě s nepředvídatelnými výdaji pro případné zranění nebo onemocnění psa – když k tomu dojde, je už pozdě na úvahy, zda si to můžeme nebo nemůžeme dovolit. Sice je možno sjednat si pojištění pro případ operací apod., ale ani to není zadarmo, nemluvě o tom, že onemocnění typická pro dané plemeno pod ně většinou nespadají.

I dovolená se psem je dražší. Ubytovatelé zpravidla za psa a noc vybírají dodatečné poplatky a také cena za závěrečný úklid bývá vyšší. Kromě toho není pobyt se psy stále ještě povolen ve všech ubytovacích zařízeních (pozn. překl.: I když situace v tomto směru se stále zlepšuje), a tak je nezřídka nutno uchýlit se z toho důvodu k dražším ubytovacím možnostem. Zvláště pokud máte psů více, není úplně snadné najít hotel, který by se vás ujal i s vaší početnou smečkou.

Peníze stojí všichni psi: velcí i malí

A nakonec tu jsou ještě náklady, jež bude zapotřebí investovat do výchovy a výcviku, počínaje knihami a časopisy přes účastnické poplatky v kurzech základní poslušnosti až po členské příspěvky v různých spolcích a klubech. Bude užitečné sečíst veškeré měsíční náklady, protože bude hned zřejmé, že seznam má mnohem více bodů, než byste si zkraje pomysleli.

Konec ukázky

Table of Contents

Tiráž

Úvod

1. Psi a velkoměsto

Co jsou psi schopni nám dát

Pohled na držení psů ve městě

Psi v nájemním bydlení

Denní psí stacionáře

Mít psa stojí peníze

2. Před vlastním tréninkem ve městě: Co je důležité vědět a znát

3. Opouštíme noru: Průzkum města

4. Trénink pro každodenní život ve městě

5. Když pes potká psa

6. Jak zaměstnat městského psa

7. Na závěr