CS Lewis

Rady skúseného diabla

Vydala Porta libri Bratislava v roku 2013 ako svoju 95. publikáciu.

Z anglického originálu The Screwtape Letters preložila Lucia Tužinská.

Jazyková úprava: Porta libri

Redakčná úprava: Porta Libri

Grafický dizajn a DTP: Karol Prudil – remini.sk

Grafický dizajn a DTP: Karol Prudil – karolprudil.sk

Písmo: Doko

ekniha: Radovan Rumanovič

The Screwtape Letters © copyright C. S. Lewis Pte Ltd 1942

Published by Porta libri under license from The C. S. Lewis Company Ltd.

All rights reserved.

Slovak edition © Porta libri, 2007, 2013

Všetky práva slovenského prekladu vyhradené.

Porta libri

Legionárska 4

811 07 Bratislava

tel./fax: 02 – 55 64 08 68

porta@porta.sk

www.porta.sk

ISBN 978-80-8156-115-3

Žiadna časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná, uložená do informačných systémov ani inak rozširovaná (elektronicky alebo mechanicky) bez predchádzajúceho písomného súhlasu vydavateľa.

J. R. R. Tolkienovi

„Najlepší spôsob, akým vyhnať diabla, ak sa nepodvolí Písmu, je zosmiešniť ho a pohŕdnuť ním, pretože neznáša výsmech a neúctu.“

Martin Luther

„Diabol... ten pyšný duch... neznesie posmech.“

Thomas More

Predslov

Nebudem vysvetľovať, ako sa mi dostala do rúk korešpondencia, ktorú teraz ponúkam verejnosti.

Ľudia sa vo vzťahu k démonom dopúšťajú dvoch rovnako závažných chýb. Prvým extrémom sú ľudia, ktorí vôbec neveria v ich existenciu. Druhým sú tí, čo veria a prejavujú o nich prílišný, nezdravý záujem. Obe tieto chyby démonov rovnako tešia – materialistu aj čarodejníka vítajú s rovnakým nadšením.

Spôsob, akým som túto knihu napísal, si veľmi ľahko osvojí každý, kto sa naučí jeden trik. Avšak ľudia, ktorí by ho od samého nadšenia mohli zneužiť, sa ho od mňa nedozvedia.

Čitateľom odporúčam, aby nezabúdali, že diabol je klamár. Nie všetko, čo Krutodlak hovorí, treba považovať za pravdivé, dokonca ani z jeho vlastného pohľadu. Nikdy som sa nepokúsil zistiť totožnosť ľudí, ktorí sa v listoch spomínajú. Aj tak si myslím, že portréty takých postáv, ako je napríklad otec Spike alebo pacientova matka, nemusia byť úplne pravdivé. Aj u démonov totiž môže platiť, že prianie je otcom myšlienky.

Záverom by som rád dodal, že som sa nesnažil určiť presnú chronológiu jednotlivých listov. Zdá sa, že list číslo 17 bol napísaný predtým, ako sa sprísnil prídelový systém, no vo všeobecnosti to vyzerá tak, že diabolská metóda datovania vôbec nesúvisí s pozemským časom, takže som sa ani nepokúšal napodobniť ju. Priebeh európskej vojny, pokiaľ sa netýkal duševného stavu jednej ľudskej bytosti, Krutodlaka zjavne vôbec nezaujímal.

C. S. Lewis

Magdalen College, Cambridge

5. júla 1941

1. Drahý môj Svrabomil!

Rád by som sa pozastavil pri Tvojej otázke, či by si mal viesť svojho pacienta k tomu, aby veľa čítal, a čím častejšie sa stretával so svojím materialistickým priateľom. Zdá sa mi, že si trochu naivný! Hádam si len nemyslíš, že ho rozumovými dôvodmi vytrhneš z pazúrov Nepriateľa? To by sa ti možno podarilo pred pár storočiami, vtedy ešte ľudia vedeli rozpoznať rozdiel medzi tým, čo bolo dokázané, a tým, čo dokázané nebolo.

A veciam, ktoré boli dokázané, skutočne verili. Vtedy ešte spájali myslenie s činnosťou, a boli ochotní zmeniť svoj životný štýl, keď k tomu dospeli rozumovou úvahou. To sa nám však vďaka bulvárnej tlači a podobným zbraniam podarilo do veľkej miery zmeniť. Tvoj človek je už odmalička zvyknutý, že sa mu hlavou preháňa tucet nezlučiteľných filozofií. Pre neho nie sú jednotlivé učenia jednoznačne pravdivé alebo nepravdivé, ale skôr akademické alebo praktické, zastaralé alebo moderné, konvenčné alebo nemilosrdné. Udržať ho mimo Cirkvi sa ti podarí najlepšie pomocou fráz, nie argumentov. Neplytvaj časom na to, aby si ho presvedčil, že materializmus je jediná pravdivá náuka. Presvedč ho, že je silnou, vecnou a odvážnou filozofiou budúcnosti. Na takých veciach mu predsa záleží.

Rozumové úvahy majú totiž jeden háčik – presúvajú celý zápas na Nepriateľovu pôdu. Aj On vie argumentovať, no v otázke skutočne praktickej propagandy, o akú mi ide, už storočia povážlivo zaostáva za Naším Otcom v Hlbinách. Argumentovaním preberáš k životu pacientov rozum, a keď raz začne myslieť, ktovie, čo všetko z toho môže vzísť? Ak by sa ti aj podarilo prekrútiť určitý myšlienkový pochod v náš prospech, zistíš, že si vo svojom pacientovi len posilnil zhubný zvyk zaoberať sa všeobecnými problémami, namiesto toho, aby sa sústreďoval na bezprostredné zmyslové zážitky. Tvojou úlohou je upriamovať jeho pozornosť práve na tieto zážitky. Uč ho nazývať zážitky skutočným životom a nedovoľ mu zamýšľať sa nad tým, čo vlastne pod pojmom „skutočný“ myslí.

Nezabudni, že on (na rozdiel od teba) nie je len duch. Keďže si nikdy nebol človekom (och, akú nechutnú výhodu má v tomto smere Nepriateľ!), neuvedomuješ si, ako ich zotročuje tlak všedných vecí.

Raz som mal pacienta, poctivého ateistu, ktorý chodieval študovať do Britského Múzea. Jedného dňa, ako tak študoval, videl som, ako sa v myšlienkach začal uberať zlým smerom.

Nepriateľ mu, samozrejme, okamžite stál po boku. Už som si myslel, že sa mojich dvadsať rokov tvrdej práce zrúti k zemi ako domček z karát. Keby som bol stratil hlavu a začal sa brániť argumentmi, bol by ma porazil. Taký blázon som však nebol.

Okamžite som udrel na tú stránku svojho pacienta, ktorú som mal najlepšie pod kontrolou a navrhol som mu, že je najlepší čas, aby šiel na obed. Nepriateľ pravdepodobne urobil protinávrh, že toto je dôležitejšie ako obed. Aspoň si myslím, že mu vnukol práve túto myšlienku, veď vieš, že nikdy poriadne nepočujeme, čo im hovorí. Povedal som mu: „Presne tak. Je to príliš dôležité na to, aby sa tým človek zaoberal s prázdnym žalúdkom.“ A v tej chvíli môjmu pacientovi zreteľne odľahlo.

A než som stihol dodať: „Oveľa lepšie bude, keď sem prídem po obede s čerstvou mysľou,“ už bol na polceste ku dverám. Keď sa ocitol na ulici, vedel som, že mám vyhraté. Ukázal som mu kamelota, ktorý s krikom predával poludňajšie noviny a autobus č. 73, ktorý práve išiel okolo. Než zišiel dole schodmi, naimplantoval som mu do hlavy nezvratné presvedčenie, že bez ohľadu na to, aké čudné myšlienky sa človeku preháňajú hlavou, keď je sám zavretý medzi knihami, zdravá dávka „skutočného života“ (mal tým na mysli autobus a kamelota) stačí na to, aby si uvedomil, že všetky tie veci nemôžu byť pravdivé.

Vedel, že unikol len o vlások a ešte dlho potom rád rozprával o „nevýslovnom zmysle pre realitu, ktorý je našou najlepšou ochranou proti odchýlkam od obyčajnej logiky.“ Teraz je už v bezpečí v dome Nášho Otca.

Už chápeš, o čo mi ide? Vďaka procesom, ktoré sme v ľuďoch pred storočiami spustili, sa im dnes zdá nemožné veriť v niečo neobvyklé, keď majú pred očami veci obyčajné. Stále mu zdôrazňuj všednosť vecí. Predovšetkým, nesnaž sa používať vedu (mám tým na mysli skutočnú vedu) ako obranu proti kresťanstvu. To ho len povzbudí k tomu, aby rozmýšľal o skutočnostiach, ktoré nevidí a ktorých sa nemôže dotknúť. Medzi modernými fyzikmi sa vyskytlo niekoľko takýchto poľutovaniahodných prípadov. Ak už musíš zabŕdnuť do vedy, drž ho pri ekonomike a sociológii. Nedovoľ mu, aby unikol z toho neoceniteľného „skutočného života“. Najlepšie by bolo, keby si mu zabránil v tom, aby sa vôbec zaoberal vedou. Radšej mu podsuň veľkolepú fixnú ideu, že už všetko vie, a že všetko, čo náhodou pochytil v bežných rozhovoroch alebo si prečítal v časopisoch, je výsledkom „moderného bádania“. Nezabúdaj, že tvojou úlohou je ho zmiasť. Podľa rečí vás mladých diablov by mal jeden pocit, že chcete ľudí vzdelávať!

Objíma Ťa Tvoj strýc

Krutodlak

2. Drahý môj Svrabomil!

S veľkým znechutením sa dozvedám, že Tvoj pacient sa stal kresťanom. Nerob si nádeje, že unikneš zvyčajnému trestu.

Pevne dúfam, že vo svojich svetlých chvíľkach by si to ani nechcel. Teraz však musíme zo súčasnej situácie vyťažiť čo najviac. Netreba si zúfať, stovky takýchto dospelých konvertitov sa nám po krátkom pobyte v Nepriateľovom tábore podarilo získať späť. Všetky pacientove návyky, či už duševné alebo telesné, ešte stále hrajú v náš prospech. Jedným z našich najlepších spojencov je samotná Cirkev. Aby si ma správne pochopil:

Nemám na mysli Cirkev, ktorá presahuje čas aj priestor, zakorenenú vo večnosti a strašnú ako armáda s vejúcimi prápormi.

Musím priznať, že to je pohľad, ktorý naháňa hrôzu aj našim najodvážnejším pokušiteľom. Takto ju smrteľníci našťastie vôbec nevnímajú. Tvoj pacient vidí len polodokončenú budovu, chabú napodobeninu gotického štýlu na novom pozemku.

Vojde dnu a zbadá miestneho zeleninára, ako sa k nemu náhli s úlisným výrazom v tvári a podáva mu ošúchanú modlitebnú knižku s liturgiou, ktorej ani jeden z nich nerozumie, a ďalšiu podobne obchytanú knižku s množstvom neľúbozvučných náboženských piesní s veľmi zlými textami, písanými drobným, ťažko čitateľným písmom. Keď si sadne do lavice a poobzerá sa okolo seba, zbadá, že sa naňho z oboch strán usmieva presne ten typ blížnych, ktorým sa doteraz radšej vyhýbal. Zo všetkých síl sa zameraj práve na týchto spolusediacich. Nech si v mysli porovnáva pojem „telo Kristovo“ so skutočnými tvárami vedľa v lavici. Samozrejme, vôbec nezáleží na tom, akí ľudia tam sedia. Niektorí z nich sú možno veľkými bojovníkmi na strane Nepriateľa. Ale to nevadí. Tvoj pacient je vďaka Nášmu Otcovi v Hlbinách hlupák. Ak bude niekto v lavici falošne spievať, budú mu vŕzgať topánky, bude mať dvojitú bradu alebo výstredné šaty, Tvoj človek veľmi ľahko uverí, že náboženstvo, ktoré vyznáva, je v podstate rovnako absurdné a smiešne. Vieš, v tomto štádiu má o kresťanoch skreslenú predstavu, hoci si myslí, že je veľmi duchovná. Má plnú hlavu tóg, sandál, zbroje a bosých nôh. Už len to, že ľudia v kostole sú moderne oblečení, je preňho ozajstný problém, aj keď si to, prirodzene, neuvedomuje. Nesmie na to prísť. Nikdy mu nedovoľ, aby si položil otázku, ako si kresťanov vlastne predstavoval.

Teraz udržuj jeho predstavy o skutočnosti zahmlené a neskôr sa budeš môcť celú večnosť zabávať tým, že mu všetko dopodrobna objasníš tým špecifickým a jedinečným spôsobom, ktorý Peklo ponúka.

Tvrdo zapracuj na sklamaní, čiže antiklimaxe, ktoré Tvoj pacient pocíti po niekoľkých týždňoch chodenia do kostola.

Nepriateľ dovolí, aby takéto sklamanie nastalo na prahu každého ľudského úsilia. Sklamanie prichádza vtedy, keď sa chlapec, očarený príbehmi z Odysey, pustí do učenia gréčtiny, alebo keď sa milenci po svadbe začnú učiť, ako spolu prežívať každodenné starosti. V každej oblasti života toto sklamanie signalizuje prechod od snenia a túžby k tvrdej práci. Nepriateľ toto riziko podstupuje preto, lebo má kurióznu predstavu, že tieto odporné malé ľudské červy pretvorí na takzvaných „slobodných milujúcich služobníkov“, dokonca o nich hovorí ako o „synoch“.

Svojou nenapraviteľnou láskou a neprirodzeným spojením s tými dvojnohými zvieratami degraduje celý duchovný svet.

Túži po ich slobode, preto ich odmieta preniesť k cieľom, ktoré pred nich predkladá, len za pomoci ich náklonností a zvykov. Nechá ich, aby to „dokázali sami“. A v tom je naša príležitosť.

Ale nezabúdaj, že aj naše riziko. Ak túto počiatočnú vyprahnutosť raz úspešne prekonajú, už nie sú takí závislí od svojich pocitov. Vtedy je ich oveľa ťažšie pokúšať.

Všetko, čo som Ti napísal, platí v prípade, že tí vedľa v lavici neponúkajú žiaden racionálny dôvod k sklamaniu. Samozrejme, ak tam nejaký dôvod je (ak Tvoj pacient napríklad vie, že tá žena v tom nemožnom klobúku je fanatickou hráčkou bridžu alebo ten chlap s vŕzgajúcimi topánkami je skupáň a vydierač), podstatne to Tvoju úlohu zjednoduší.

Potom stačí, aby si mu nedovolil položiť si otázku: „Ak sa ja sám, taký, aký som, považujem za kresťana, prečo by mali zlozvyky týchto ľudí v lavici znamenať, že ich náboženstvo je len pokrytectvom a konvenciou?“

Pýtaš sa, či je vôbec možné zabrániť, aby sa takáto očividná myšlienka objavila v ľudskej mysli. Predstav si, drahý Svrabomil, je to možné! Keď s ním budeš správne zaobchádzať, ani mu to nenapadne. Ešte nie je s Nepriateľom dostatočne dlho, aby sa naučil skutočnej pokore. To, čo tvrdí o svojej hriešnosti, dokonca aj keď je na kolenách, sú len prázdne reči. V hĺbke srdca si v skutočnosti myslí, že má v Nepriateľovej účtovnej knihe ohromné plus za to, že Mu dovolil, aby ho obrátil. Myslí si, že Mu preukazuje mimoriadnu pokoru a blahosklonnosť už len tým, že vôbec chodí do kostola s tými „úzkoprsými“, všednými blížnymi. Snaž sa ho udržať v tomto zmýšľaní čo najdlhšie.

Objíma Ťa Tvoj strýc

Krutodlak

3. Drahý môj Svrabomil!

Veľmi si ma potešil správou o vzťahu Tvojho pacienta k matke. Túto výhodu musíš za každú cenu využiť. Nepriateľ bude pracovať zvnútra von, postupne podriadi viac a viac oblastí pacientovho správania svojej šablóne. Každú chvíľu môže začať pracovať na jeho vzťahu k starej panej, preto sa tam musíš dostať čím skôr. Zostaň v úzkom kontakte s kolegom Mlsnohubom, ktorý má na starosti pacientovu matku, a spoločnými silami v ich domácnosti vypestujte zvyk vzájomného znervózňovania a každodenného zapárania. Pomôžu Ti v tom nasledovné metódy:

1. Sústreďuj jeho myseľ na vnútorný život. Myslí si, že obrátenie je niečo, čo sa deje v jeho vnútri, a tak bude svoju pozornosť upierať predovšetkým na stavy svojej mysle, presnejšie povedané, na ich veľmi cenzurovanú verziu, ktorú mu budeš Ty ukazovať. Podporuj ho v tom. Nech prehliada svoje najzákladnejšie povinnosti a sústredí sa na vznešenejšie a duchovnejšie záležitosti života. Využi tú skvelú ľudskú črtu, že majú strach z očividného a radšej pred tým zatvárajú oči. Musíš ho priviesť do stavu, v ktorom bude schopný celé hodiny sa zaoberať sebaanalýzou bez toho, aby o sebe niečo zistil, kým všetkým, čo s ním bývajú v jednej domácnosti alebo pracujú v jednej kancelárii, je to úplne jasné.

2. Je samozrejmé, že mu nezabrániš, aby sa za matku modlil, no máme prostriedky, ako modlitby zneškodniť. Daj si záležať na tom, aby boli vždy veľmi „duchovné“. Nech sa stále zaoberá stavom jej duše, nikdy nie jej reumatizmom. Z toho vyplynú dve výhody. V prvom rade sa bude sústreďovať na veci, ktoré považuje za jej hriechy. Ak mu troška pomôžeš, bude za hriechy považovať všetko, čo ho na nej dráždi alebo mu nevyhovuje.

A tak mu môžeš stále viac jatriť rany všedného dňa, dokonca aj vtedy, keď je na kolenách. Je to veľmi jednoduchá operácia a uvidíš, že aj veľmi zábavná. Navyše, keďže má len nejasnú a v mnohom aj mylnú predstavu o jej duši, do istej miery sa vlastne bude modliť za imaginárnu osobu. Tvojou úlohou preto bude, aby sa táto imaginárna osoba stále menej a menej podobala jeho skutočnej matke – starej panej s podrezaným jazykom, s ktorou každé ráno sedí pri raňajkách. Časom sa Ti možno podarí túto predstavu tak vzdialiť skutočnosti, že ani jedna myšlienka alebo pocit z modlitieb za jeho imaginárnu matku neprenikne do jeho správania ku skutočnej matke.

Mal som pacientov, ktorí dokázali vstať od horlivej modlitby za „dušu“ svojej manželky alebo syna, a v ďalšom momente svoju skutočnú manželku či syna bez mihnutia oka zmlátiť alebo uraziť.

3. Keď dvaja ľudia spolu žijú mnoho rokov, zvyčajne sa stane, že každý má istý tón hlasu alebo výraz tváre, ktorý toho druhého neznesiteľne dráždi. Popracuj na tom. Plne zameraj pacientovu pozornosť na to, ako jeho matka dvíha obočie, čo od detstva neznášal. Nech sa v duchu zaoberá tým, ako veľmi to nenávidí. Nech si myslí, že ona dobre vie, aké je to protivné, a že to robí práve preto, aby ho rozčúlila. Ak odvedieš svoju prácu dobre, ani si nevšimne, aké je čosi také nepravdepodobné.

A, samozrejme, nedovoľ mu, aby sa zamyslel nad tým, že aj určitý tón v jeho reči alebo výraz jeho tváre môže podobne dráždiť zase ju. Keďže sa nevidí ani nepočuje, nemal by to byť pre Teba žiaden problém.

4. V civilizovanom svete sa nenávisť v domácnostiach vyjadruje slovami, ktoré by na papieri vyzerali úplne neškodne (slová samotné urážlivé nie sú), ale takým tónom alebo v takej chvíli, že nemajú ďaleko od poriadnej facky. Aby ste mohli s Mlsnohubom v tejto hre pokračovať, musíte sa snažiť o to, aby mali obaja vaši hlupáci dvojaký meter. Tvoj pacient musí vyžadovať, aby matka brala všetky jeho výroky bez zbytočnej domýšľavosti a posudzovala ich na základe skutočného významu slova, kým on bude maximálne precitliveným spôsobom interpretovať každý tón, kontext aj predpokladaný úmysel všetkého, čo povie jeho matka. Nech ona robí presne to isté. A tak môžu odísť z každej hádky presvedčení (alebo aspoň takmer presvedčení), že sú úplne nevinní. Veď to poznáš: „Ja sa jej len spýtam, o koľkej bude večera, a ona hneď začne po mne vrieskať.“ Akonáhle si človek osvojí tento štýl vedenia dialógu, dochádza k nádherným situáciám, keď pacient hovorí veci s jednoznačným úmyslom toho druhého uraziť a zároveň sa sťažuje, keď sa ten druhý naozaj urazí.

Napokon, rád by som vedel čosi o náboženskej pozícii starej panej. Žiarli vôbec na tento nový faktor v synovom živote?

Je aspoň trochu namrzená, že sa k náboženstvu dostal vďaka iným, a tak neskoro, keď ona mu už v detstve dala toľko príležitostí, aby sa obrátil? Má pocit, že z toho robí zbytočne veľké „haló“ alebo že sa k viere dostal príliš ľahko? Nezabúdaj na staršieho brata v Nepriateľovom príbehu.

Objíma Ťa Tvoj strýc

Krutodlak

4. Drahý môj Svrabomil!

Z amatérskych návrhov v Tvojom poslednom liste som pochopil, že je najvyšší čas, aby som sa obšírnejšie rozpísal o bolestivej téme modlitby. Mohol si si odpustiť poznámku, že sa moja rada ohľadne modlitieb za jeho matku „ukázala byť mimoriadne nešťastnou“. Nie je vhodné, aby také veci písal synovec svojmu strýkovi, ani pokušiteľ v zácviku zástupcovi tajomníka oddelenia. Z tejto nepríjemnej poznámky mi je zároveň jasné, že sa snažíš zbaviť zodpovednosti za svoje konanie. Musíš sa naučiť platiť za vlastné omyly.

Najlepšie by bolo, keby sa Ti podarilo pacientovi úplne zabrániť v tom, aby sa modlil. Ak je pacient dospelý a len nedávno zbehol na Nepriateľovu stranu, ako je to aj v Tvojom prípade, najlepšie je ho priviesť k spomienkam (či už skutočným, alebo vymysleným) na mechanické odriekanie modlitbičiek v detstve.

Reakciou na takúto spomienku (aj keď len domnelú) býva často snaha zamerať sa na úplne spontánnu modlitbu, vnútornú, neformálnu a neusporiadanú. V skutočnosti to znamená asi toľko, že začiatočník sa bude snažiť navodiť si akúsi zbožnú náladu, ktorá so skutočným sústredením vôle a intelektu nemá nič spoločné. Jeden z ľudských básnikov, Coleridge, napísal, že sa nemodlí „pohybujúcimi sa perami a zohnutými kolenami“, ale jednoducho „naladí svojho ducha na lásku“ a oddá sa „prosebnému pocitu“. To je presne ten typ modlitby, aký chceme.

Keďže sa povrchne podobá na tichú modlitbu, do ktorej sa ponárajú tí, čo už veľmi pokročili v Nepriateľových službách, chytrákov a lenivých pacientov tak môžeš vodiť za nos pekne dlhú dobu. Prinajmenšom ich môžeš presvedčiť, že na polohe tela pri modlitbe vôbec nezáleží. Oni totiž neustále zabúdajú (ale Ty na to zabudnúť nesmieš), že sú zvieratá, a čokoľvek sa deje s ich telom, ovplyvní to aj ich dušu. Je to vlastne celkom zábavné, smrteľníci si nás predstavujú, ako im neustále čosi vkladáme do mysle a v skutočnosti sa väčšinou snažíme o to, aby sa im do mysle niečo nedostalo.

Ak sa Ti toto nepodarí, musíš svojho pacienta odvrátiť od modlitby omnoho nenápadnejšími spôsobmi. Vždy, keď sa obráti na Samotného Nepriateľa, sme porazení. Našťastie existujú spôsoby, ako mu v tom zabrániť. Najjednoduchšie je odvrátiť pacientov pohľad od Nepriateľa k jeho vlastnej osobe. Pomáhaj mu, aby sa neustále zaoberal svojím vnútrom, a snažil sa navodiť si určitý pocit silou vlastnej vôle. Ak by chcel Nepriateľa poprosiť o lásku k blížnemu, nech si namiesto toho vyprodukuje láskyplné pocity voči sebe. Nesmie si však uvedomiť, čo vlastne robí. Ak by sa chcel modliť za odvahu, nech sa snaží cítiť sa odvážne.

Ak vraví, že sa modlí za odpustenie, nech sa snaží mať pocit, že mu je odpustené. Uč ho posudzovať hodnotu modlitby podľa toho, ako sa mu podarí navodiť si určitý želaný pocit. Nedovoľ, aby čo i len tušil, že takýto úspech či zlyhanie v určitom okamihu závisí od toho, či je zdravý alebo chorý, odpočinutý alebo unavený.

Prirodzene, ani Nepriateľ nebude medzitým zaháľať. Vždy keď sa niekto modlí, hrozí nebezpečenstvo, že bezprostredne zasiahne. Je cynicky ľahostajný k dôstojnosti svojho postavenia (a teda aj nášho, keďže sme duchovia) a tým ľudským zvieratám na kolenách opovrhnutiahodným spôsobom nadeľuje sebapoznanie.

No ak by sa Mu aj podarilo odraziť Tvoj prvý pokus zviesť pacienta z cesty modlitby, ešte stále máš k dispozícii jednu jemnejšiu, zato mimoriadne účinnú zbraň. Ľudia nemajú skúsenosť osobného stretnutia s Nepriateľom, akej sa my, žiaľ, nedokážeme vyhnúť. Nepoznajú to strašné svetlo, tú bodajúcu spaľujúcu žiaru pôsobiacu neutíchajúcu bolesť, čo nás sprevádza celou našou existenciou. Ak sa pozrieš do pacientovej mysle, keď sa modlí, nič také tam nenájdeš. Ak preskúmaš predmet, ku ktorému sa obracia, zistíš, že ide o neurčitý objekt s množstvom prapodivných vlastností. Nájdeš tam podoby Nepriateľa inšpirované maľbami zachytávajúcimi tú diskreditujúcu epizódu známu ako Vtelenie, a možno primitívne, detinské obrazy ďalších dvoch Osôb. Objavia sa tam aj niektoré prvky jeho vlastného spôsobu uctievania (spolu s príslušnými sprievodnými telesnými pocitmi) spredmetnené a pripisované objektu zbožňovania. Poznám prípady, kde to, čo pacienti nazývali svojím „Bohom“, bolo dokonca umiestnené kdesi v priestore – v hornom ľavom rohu ich spálne, vnútri ich hlavy, alebo na kríži na stene. Bez ohľadu na to, ako tento neurčitý objekt vyzerá, musíš pacienta nasmerovať, aby sa modlil k nemu, k veci, čo sám vytvoril, a nie k Osobe, ktorá vytvorila jeho. Možno by si ho dokonca mohol presvedčiť, aké dôležité je zamerať sa na úpravu a vylepšovanie tohto neurčitého objektu, a počas celej modlitby mu tento obraz udržiavať pred očami. Pretože v okamihu, keď pochopí ten rozdiel, ak raz vedome namieri svoje modlitby „Nie k tomu, čo si myslím, že si, ale k Tebe, ako poznáš Ty sám Seba“, sme stratení. Akonáhle zavrhne svoje vlastné myšlienky a predstavy, alebo si ich ponechá s vedomím, že sú len subjektívne, a zverí sa do rúk dokonale reálnej, neviditeľnej Prítomnosti v jeho izbe, hoci ju nikdy nemôže spoznať tak, ako Ona pozná jeho – nuž, vtedy sa zvyčajne stávajú všetky možné nevypočítateľné veci. Takejto situácii, tejto ozajstnej nahote duše v modlitbe, sa však budeš môcť vyhnúť aj vďaka skutočnosti, že ľudia si ju neželajú až tak veľmi, ako si myslia. Existuje totiž nebezpečenstvo, že dostanú viac, ako žiadali!

Objíma Ťa Tvoj strýc

Krutodlak

Koniec ukážky

Table of Contents

Obálka

Tiráž

Predslov

1. Drahý môj Svrabomil!

2. Drahý môj Svrabomil!

3. Drahý môj Svrabomil!

4. Drahý môj Svrabomil!