Přeložila:

Zuzana Ľalíková

Erin Watt: Poskvrněná koruna a Padlý dědic

Vydání první

Copyright © 2017 by Erin Watt

Published by arrangement with Trident Media Group, LLC, New York

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2018 jako svou 2200. publikaci

Přeloženo z anglických originálů Tarnished Crown a Fallen Heir, vydaných v roce 2017

Český překlad © 2018 Zuzana Ľalíková

Odpovědná redaktorka Renata Heitelová

Korektorka Marie Kejvalová

Cover Design by Meljean Brook

Přebal a vazba © 2018 Ricardo a Baronet

Sazba a grafická úprava Ricardo, Sázavská 19, Praha 2

Tisk a vazba: CPI Moravia Books, s.r.o.

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-0894-4 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-0895-1 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2018

Erin Watt

PADLÝ DĚDIC

Obsahuje novelu

POSKVRNĚNÁ KORUNA

Cyklus Royalové 3.5a 4

POSKVRNĚNÁ KORUNA

1. kapitola

Gideon

SOUČASNOST

„Proč jsem s tímhle jenom souhlasil?“ povzdechnu si, zatímco se rozhlížím po přelidněném prostoru. Tahle párty je stejná jako sto jiných, na kterých jsem byl od svých čtrnácti, kdy jsem zjistil, že se z domu dá vyplížit přes garáž. Hudba je hodně dobrá, protože si tu najali skutečného dýdžeje, ale pivo je průměrné a stejně tak lidi.

„Protože tu je chlast zdarma a sexy baby. Co bys ještě chtěl?“ odpoví mi Cal Lonigan, jeden z mých kolegů v plaveckém týmu.

„To byla řečnická otázka.“

„Koukl ses vůbec na ty holky? Buď ti už napůl stojí, nebo ti odešel úplně. Hned tamhle máš dobrý tucet důvodů proč.“ Cal mávne flaškou piva ke skupince holek.

Všechny mi připadají stejné. Natupírované vlasy, mrňavé šaty a boty, které mají zavázané kolem kotníků. Myslím, že jim moje nevlastní sestra nějak říká. Římské sandály? Řecké sandály? Sakra, záleží mi na tom?

Ne. Ne, nezáleží. Už dávno mi na všem přestalo záležet.

Podám Calovi svoje pivo. „Ne, dík.“

„Ne, dík?“ zopakuje nevěřícně. „A co tamta? Ta Asiatka v koutě je gymnastka. Prý se dokáže ohnout do preclíku.“

Odkdy si to chceme rozdat s preclíkama? „Tak to už vůbec ne.“

„Začínáš mi dělat starosti, kamaráde.“ Zvedne si láhev k ústům, nejspíš aby nikdo z přítomných, kdo umí odezírat ze rtů, nepoznal, co se mi chystá povědět. „Proslýchá se, žes už dlouho nesmočil. To se ti z tý studený vody trvale smrskl?“

Otevřu pusu, abych Calovi vysvětlil, že nic takového není možné, jenže pak to zavrhnu. Už jako malý byl příliš často vystaven chloru a ovlivnilo to jeho duševní procesy. To mu člověk nemůže vyčítat. „Dobře, že umíš výborně plavat a jsi hezkej, Cale.“ Poplácám ho po zádech.

„Ty myslíš, že jsem hezkej,“ vyjekne. S vykulenýma očima se rozhlíží, jestli to někdo nezaslechl. „Hele, kámo, taky seš fakt fešák, ale víš, že za tenhle tým neplavu, že jo?“

„Jo,“ protáhnu. „No, padám odtud. Tahle párty je –“

A pak ji spatřím.

Její rovné a lesklé tmavé vlasy. Přísný obličej s kouřově namalovanýma modrýma očima a plnými rty. Tuhle masku nosí ode dne, kdy mi dala kopačky. Masku, která říká, že je naštvaná na celý svět a klidně si svůj vztek vylije na nějakém chudákovi.

Nevím, s kolika kluky se vyspala od chvíle, co mi řekla, že mi ublíží stejně jako já jí, ale vím, že si to ani jednou neužila. Jak by taky mohla, když její tělo patří mně, stejně jako moje patří jí?

„Kdo je ta buchta, co na ni zíráš?“ zeptá se Cal zvědavě.

„Dotkni se jí a zabiju tě, Lonigane,“ zavrčím.

A pak se vydám zjistit, co Savanna Montgomeryová dělá tady na koleji bratrstva, když by měla na Akademii Astor Park ničit sny prváků.

Nějaký kluk ze Sigmy se k ní dostane dřív než já. Opře se loktem u její hlavy a mačká se na ni, než vůbec stihla vyjít ze dveří.

Popadnu ho za rameno. „Hledá tě tvůj brácha Paul.“

Kretén v polotriku a s nemastným neslaným obličejem na mě zůstane zírat. „Paul?“

„Tak možná Peter? Parker? Je takhle vysokej.“ Zvednu si ruku někam k bradě. „Blonďák.“

„Myslíš Jasona Pruitta?“

„Asi jo.“ Ne zrovna jemně toho kluka od Savanny odtáhnu.

„Postarám se o to.“ Kretén na moji holku mrkne. „Zatím pro mě vedle sebe zahřívej místečko. Vrátím se.“

„Kdo je brácha Paul?“ zeptá se vedle mě Cal.

Zatraceně. Otočím se k němu. „Co tu děláš?“

„Chtěl jsem vidět, co zaujalo božského Gideona Royala.“ Napřáhne k Sav svoji obří pracku. „Cal Lonigan. Říkej mi Long.“

Vezme ho za ruku a potřásá si s ním mnohem dýl, než by se mi líbilo. „Long? Jako dlouhý? Je to jedna z těch přezdívek, co popisují naprostý opak skutečnosti?“

Zaskřípu zuby. Je zázrak, že mi na nich zbyla vůbec nějaká sklovina. Drtím stoličky od chvíle, co jsme se poznali.

„Ne. Tahle reklama je naprosto pravdivá. Royal se za mě může zaručit. Jsme spolu v plaveckým družstvu.“ Skloní se, aby ji na ruku políbil. „Tak jo, princezno, kam si tě můžu odvést, abych ti ukázal, jak pravdivá moje přezdívka je?“

„Je nezletilá,“ vyhrknu.

„Nejsem, pitomče.“ Sav mu ruku vytrhne. „Je mi osmnáct. A v tomhle státě je sex ze zákona povolený od šestnácti, jak také dobře víš.“

„Vypadni, Cale.“ Nehodlám mu říkat Longu. „Tahle je moje. Znáš pravidla.“

Savanna mě propaluje pohledem. „Nejsem tvoje.“

Cal si povzdechne. „Dobrá. Dobrá. Ale tu příští si zabírám pro sebe.“

Ani na vteřinu neodtrhnu od Sav oči. „Máš to mít.“

„Nejsem kus masa, Gideone,“ vyštěkne na mě Savanna. „Nemůžeš si mě označkovat, jako bych byla krocan na honu.“

Její poznámky si nevšímám, protože potřebuju znát odpověď na mnohem palčivější otázku. „Co tu děláš?“

Usměje se, ale vypadá to nuceně. „Přišla jsem si to sem prohlédnout. Uvažuju, že bych se přihlásila na Státní.“

Jedna moje půlka zajásá. Ta druhá se tomu vzepře. Už teď se nenávidím až dost – opravdu potřebuju, aby mě po škole pronásledovala připomínka toho, jaký jsem ubožák? Ne. Nepotřebuju.

„Tobě nebude vadit, když budeš chodit na stejnou vysokou jako já?“

„Proč?“ opáčí chladně. Kdybych ji neznal tak dobře, asi by mě ošálila, ale za ocelovým pohledem se jí mihne bolest.

„Oba víme proč. Navzájem se zabijeme.“ Je jedno, jaká vzdálenost nebo kolik těl nás bude oddělovat, pořád nás to k sobě bude táhnout. Nemůžeme zapřít svoji minulost ani svoje pouto, ať bychom se o to snažili sebevíc. Ale když jsme spolu, přinášíme si navzájem jen nezměrnou bolest.

„Už teď jsem mrtvá. To dobře víš. To ty jsi mi do srdce zabodl nůž.“ Protáhne se kolem mě v oblaku žáru a vůně magnolií a brzy ji pohltí masa studentů, kteří do sebe strkají a narážejí.

„Brácho, mám takovej pocit, že tě moc ráda nemá,“ pronese za mnou můj kamarád suše.

„Jsi opravdový znalec lidského chování, Cale.“

„Jenom mě to napadlo. Kdys to u ní podělal? Jestli nevadí, že se ptám?“

„Kdy asi?“ odpovím. Hledám ji v davu, jenže je tu tma a ona stejně nechce, abych ji našel. „Na střední.“

MINULOST

„Poslední rok, Gide. Pořádně to rozjedem,“ zařve ze střešního okénka mého auta Hamilton Marshall III., jinak známý jako Trojka.

Jeho přítelkyně Bailey ho zatahá za džíny. „Sedni si, blbečku. Takhle ti brzy něco urazí hlavu.“

Neochotně ji poslechne. „Sednu si, ale jenom proto, že by mi tě bylo líto, zlato. Kdyby mi něco urazilo hlavu, po zbytek tvých dní by tě to trápilo, a to bych ti nepřál. Ani tobě, Gide.“ Natáhne se ze zadní sedačky, aby mě poplácal po rameni.

Bailey vedle něj si odfrkne. „Cha! Nech si o tom zdát. S Gideonem bysme se navzájem utěšovali, až bysme zapomněli, žes vůbec existoval.“

„Řekni, že kecá, Gide.“ Třikrát se teatrálně poplácá po hrudi. „Ty bys přece svýho kámoše takhle nepodrazil.“

„To kodex parťáků platí i v záhrobí?“ Jenom žertuju. Radši bych si usekl ruku, než abych se dotkl Trojkovy holky.

„Já se o tebe postarám,“ poví Bailey můj bratr Reed z místa spolujezdce. Je tak línej, že ani neotevře oči, ani nezvedne hlavu z opěradla.

„Ani nápad. Kodex parťáků existuje i v nebi, odkud si na vás tři dohlídnu.“ Trojka si ukazovákem a prostředníkem ukáže na oči a pak před sebe.

„Takže tvrdíš, že chceš, aby láska tvého života a tvůj nejlepší kamarád po zbytek svých životů trpěli, protože jsi byl tak pitomý a vystrčil jsi hlavu ze střešního okénka, když tvůj zmíněný nejlepší kamarád jel sto třicet?“ zeptá se Bailey.

„Sto pětačtyřicet,“ opravím ji.

„Sto pětačtyřicet,“ zopakuje.

Trojka se zamračí. „To jsem neřekl.“

Reed se ušklíbne.

„Takže bys chtěl, abychom se navzájem utěšili. Určitě bys chtěl, aby mi právě Gideon přivodil ty nejlepší orgasmy mého života, protože chceš pro mě to nejlepší.“

Potlačím úsměv. Bailey si nosí Trojkovy koule v tý svojí kabelce od Prady.

„Crrrrr. Přestávka,“ zastaví ji Trojka. „Žádný takový, že by ti můj nejlepší kamarád přivodil jakýkoli orgasmy, kdybych byl mrtvej. Posmrtnej život si neužiju, když ti tady velký Géčko bude způsobovat velký Óčka.“

Tak jo, možná v tý brašně má jenom jednu jeho kouli.

„Někdo cizí by byl lepší?“

„Bez debat. Takže Reed je taky z kola venku.“

Reed zamává prstem, aby dal najevo, že to bere na vědomí.

„Taky by sis měl někoho najít, Gideone. Je to bezpečnější,“ poradí mi Bailey.

„Jak to?“

„Za prvé pak nebudeš vířit ten obří kotel soutěživosti. Stačí, že je teď na Astoru i Easton. Kvůli vám třem mají ženy problém cokoli dokončit. Za druhé jsou vztahy zdravé. Nemusíš se bát sexuálně přenosných chorob nebo že by ti holka potají propíchala kondomy. Že jo, Trojko?“

„Jasně, zlato. Bailey už rok bere prášky.“

„To většina holek,“ poznamená Reed, který se ani neobtěžuje otevřít oči.

„A co Abby Wentworthová?“ navrhne Trojka.

„Ech, ne,“ zamítne Bailey.

„Co je na tý Wentworthovic holce špatnýho?“ zeptám se a ohlédnu se na Reeda. To on se s ní dal před pár týdny na párty u Jordan Carringtonové do řeči. „Přijde mi milá.“

„Jasně že ti přijde milá. Je jedna z těch, co jsou v přítomnosti kluků hodné a milé, ale bez nich v dohledu je malicherná a manipulativní.“ Bailey nakrčí nos. „A ani si na ni holka nemůže postěžovat, protože by to od ní působilo strašně. Jako bysme na ni žárlily.“

Trojka popadne Bailey za zátylek a přitáhne si ji k polibku. „Neboj, zlato. Nemáš proč žárlit.“

„Já vím,“ odpoví mu Bailey a poplácá ho po hlavě jako hodného psa. „A co Jewel Davisová? Je to slušná holka.“

„S takovou je nuda,“ ozve se Reed.

S tím musím souhlasit. „Nechci ve čtvrťáku s někým chodit. Rozchod by byl o to složitější.“

„Uch. Fajn.“ Vytrhne se Trojkovi z ruky a složí paže na hrudi.

Trojka po mně hodí prosebným pohledem. Nesnáší, když je Bailey naštvaná. S povzdechem se zeptám: „Jaký je dnešní plán?“

Bailey to hned zvedne náladu. „Co se v devět sejít u Rinaldiho? Zajdeme na zmrzku.“

„Dobře.“

„Mám práci,“ ozve se Reed.

Prý práci. Nejspíš se chystá jít do doků zápasit.

„Budu tam,“ ujistím Bailey, než po mně Trojka stihne vrhnout další prosebný pohled.

Bailey vytáhne mobil a začne rozesílat textovky svým kamarádkám. „Nějaké konkrétní přání? Emilia, Sasha, Jeanette?“

„Nechodí Jeanette s Danem Graberem?“ zeptá se Trojka. „Minulý týden jsem je na promenádě na párty u Connera Millse viděl, jak si vysávaj obličej.“

„Fakt? To jsem netušila.“ Napíše si do mobilu poznámku. „A co některá z holek Montgomeryových?“

„Holek? Myslel jsem, že tam je jenom Shea, a ne, díky.“ Otřesu se.

„Co je se Sheaou špatného?“ zeptá se Bailey.

„Je v bandě Jordan Carringtonový. To bych si raděj ufik péro, než ho strčil do některý od nich.“

„Netušila jsem, že to s Jordan vidíš takhle. Teda jo, je to zmije, ale nevěděla jsem, že kluci vidí přes ty její dokonalý prsa a zadek i něco jiného.“

„Hele, a co já?“ ozve se Trojka. „Přece jsem ti říkal, jak mě na těláku ohmatávala. Ještě pořád mám z toho trauma.“

Trojka má metr pětadevadesát a stavěný je jak cihlový barák. Že se bojí maličký Jordan Carringtonový, je dobrý vtip. Přijali ho na Louisvillskou univerzitu na plné fotbalové stipendium. Bailey se tam taky přihlásila. Chce dohlédnout na svoji investici.

„Proto máš mě, brouku.“ Poplácá ho po rameni. „Tak jo, zpátky k pozvánkám. Montgomeryovy – ano, nebo ne?“

„Jo, klidně, je mi to fuk.“ Stejně se s žádnou z těch holek nevyspím. „Pozvi si, koho chceš –“

A v tu chvíli ji spatřím.

2. kapitola

Savanna

MINULOST

Když k nám zabočí auto, sevřu sestře paži.

„Jau, to bolí,“ vyjekne a vytrhne se mi.

Málem spadnu. Rychle se narovnám. „Už jde,“ syknu a uhladím si vlasy.

Shea mi ruku stáhne. „Co jsem ti dneska ráno říkala? Hlavně klid. Na Gideona Royala se holky vrhají stokrát denně. Jestli chceš mezi nimi vyčnívat, musíš se chovat, jako by pro tebe neexistoval, jinak budeš jenom jedna z davu, co žadoní o drobky.“ Povzdechne si. „Bože, tohle je fakt trapný.“

„Tak jdi pryč,“ zavrčím koutkem úst. Když tu tak stojí vedle mě a jen mě kritizuje, zašlapává mi to moje už tak nízké sebevědomí do země.

„Nemůžu tě tu nechat. Musím si udržovat pověst a nedovolím, abys mi ji zničila.“ Popadne mě do rámě. „A teď se hezky usměj, ať si všichni myslí, že se my Montgomeryové zbožňujeme.“

„My se ale zbožňujeme, ty hloupá. Navíc chci stát za kamerou, ne před ní,“ připomenu jí, že se chci věnovat režii a scenáristice.

„To je fuk.“ Stejně si mě k sobě přitáhne a to němé, povzbudivé gesto sníží mou úzkost na mnohem snesitelnější míru.

Jako vždycky řídí Gideon. Dneska je s ním i Reed, ale ty dva vzadu neznám.

„Kdo je to s Gideonem?“ zeptám se.

„Trojka a jeho holka Bailey,“ odpoví mi Shea s nasazeným umělým úsměvem, zatímco mává holkám po naší levici. S několika z nich se políbí nad tváří a obejme – ne ale příliš zblízka, jinak by si pomačkaly oblečení a rozmazaly make-up.

Už to ale chápu. Dneska ráno jsem si nanášela snad tisíc vrstev. Jen na rtech mám tři různé odstíny rtěnky. Tón v tónu teď letí, prozradila mi Shea. Pět hodin v kuse jsem se pořád dokola dívala na jedno video na YouTube, abych se naučila, jak na to. Nervózně si o sebe promnu rty, čímž si vysloužím dloubnutí do boku.

„Takhle si zničíš rtěnku,“ zašeptá mi sestra.

Pootevřu rty.

„Teď vypadáš jak ryba.“

Stisknu rty.

Shea si povzdechne. „Takhle to nepůjde. A sakra.“

„Co?“ Shlédnu na svoji uniformu. Mám tam snad skvrnu? Nebo mám podkolenky pokrčené?

„Ne. Návnada napravo. Usměj se,“ nařídí mi. „Dobré ránko, Jo! Tali!“

„Sheao!“ Dojdou k nám dvě dívky, vysoké podpatky jim klapou o beton.

„Jo! Máš nádherný kabát. Je to… J. Crew?“ zeptá se Shea, na tváři zářivý umělý úsměv.

S Tali nad tou urážkou zalapáme po dechu.

Jo přimhouří oči. „Trávíš nějak moc času s obyčejnými lidmi, že už nepoznáš pořádnou značku? Tohle je Fendi!“ Popadne Tali za zápěstí. „Jdeme. Nerada chodím blízko odpadkových košů.“

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Tiráž

Titulní strana

POSKVRNĚNÁ KORUNA

1. kapitola

2. kapitola

PADLÝ DĚDIC