Přeložila:

IVANA ČEJKOVÁ

Barbara Hannay: Farmářova žena

Vydání první

Copyright © Barbara Hannay, 2016

First published by Penguin Group Australia. This edition published

by arrangement with Penguin Random House Australia Pty Ltd.

All rights reserved.

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2018 jako svou 2201. publikaci

Přeloženo z anglického originálu The Grazier’s Wife

Český překlad © 2018 Ivana Čejková

Odpovědná redaktorka Kateřina Tomcová

Korektorka Dana Chodilová

Ilustrace na přebalu © 2018 Martina Černá

Přebal a vazba © 2018 Martina Černá

Sazba a grafická úprava Ricardo, Sázavská 19, Praha 2

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-0900-2 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-0901-9 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2018

Barbara Hannay

Farmářova  žena

Pro Linsey a Julii

PROLOG

Ruthven Downs, severní Queensland, 1970

Manžel konečně usnul.

Stella Drummondová stála ve dveřích ložnice a pozorovala plynule se zvedající a klesající Magnusův hrudník. Ležel natažený na zádech, stále oblečený ve špinavých moleskinových kalhotách, kárované flanelové košili a modrých ponožkách. Pracovní galoše s elastickou vsadkou se jí podařilo stáhnout, jakmile padl na postel, ale věděla, že převlékat se v tuhle chvíli do pyžama mu bylo ukradené.

Na bradě mu trčelo šedivě bílé dvoudenní strniště, husté, rozježené, stříbrem prokvetlé vlasy vypadaly na polštáři jako kohoutí hřebínek. Ústa měl doširoka rozevřená, takže bylo vidět, že mu chybí jedna stolička.

Takhle Magnus usnul vždycky, když se napil. Za chvíli ještě začne chrápat.

Stella tohle moc dobře znala. Po dni, kdy byl manžel mrzutý a uzavřený, strávil večer utápěním svých smutků ve whisky. Jeho pití doprovázela ztráta zdravého rozumu a hlučné výbuchy vzteku zamířené zpravidla na ni. Stelle nezbývalo nic jiného, než manželovo chování snášet do chvíle, než ho konečně přemohl milosrdný spánek. Teprve potom si mohla uvolněně oddechnout. Muka skončila.

Dnes večer však Stella žádnou úlevu necítila, naopak, třásla se strachy.

Tohle poslední běsnění bylo nesporně Magnusovo nejhorší a nezůstalo bez následků, protože nešlo jen o křik. Magnus totiž popadl pero a papír a napsal dopis svému právníkovi. Děsivý příkaz, který Stelle zlomil srdce a vyvolal v ní pocit viny.

Spící postava silně zachrápala, tak hlasitě, až se Stella bála, že ten zvuk Magnuse probudí. Setřela si slzy zoufalství, zhasla světlo a odešla z ložnice. Dřevěná podlaha jí zavrzala pod nohama, když zamířila ztemnělou chodbou dolů do pracovny. Lampa stále ještě zalévala svým teplým žlutým světlem Magnusův psací stůl a hrozivou bílou obálku.

Obálka, na níž byla Magnusovým škrabopisem nadepsána adresa jeho právníka Kennetha Woodse, byla zalepená, ale Stella moc dobře věděla, co je v ní napsáno. Magnus to před ní nijak netajil, instrukce, které napsal právníkovi, jí nabubřelým rozkazovačným hlasem přečetl a pohrdavě se na ni ušklíbl. Zjevně ho potěšilo, když viděl, jak ji jeho slova šokovala.

Nedbal na její prosby a pláč. „Zatraceně, neopovažuj se tu brečet nad rozlitým mlíkem. Sama si za to můžeš. Na důsledky jsi měla myslet dřív, než jsi zmizela s tím svým elegánem.“

Díkybohu jí Magnus nikdy fyzicky neublížil. I když s počtem vypitých skleniček jeho vztek a zuřivost narůstaly, nikdy na ni nevztáhl ruku a Stella za to byla vděčná. A také děkovala bohu, že obě jejich děti byly v tuto chvíli daleko v Brisbane – Deb studovala poslední ročník na umělecké škole a Hugh měl za sebou polovinu studia na univerzitě. Nesnesla by, kdyby měly poslouchat, jak jejich otec hrubě nadává, křičí na ni a mává pěstí, zatímco jí do tváře vmetá sprostá obvinění. Obvinění, která jsou – bohužel – pravdivá.

Avšak Magnusova hnusná slova, jež jí stále zněla v hlavě, nemohla nikdy poskvrnit krásné chvíle, které si pro sebe ukradla a strávila s Tomem Kearneym. Nikdy nelitovala toho, že odjela do Cairnsu, aby se s ním setkala. Těch pár nádherných dní – bohužel příliš krátkých – bude mít už navždycky vrytých do paměti.

V hloubi duše naprosto jistě věděla, že vzpomínky na Toma jí pomohou překonat jakékoliv těžkosti, které jí život nebo její manžel ještě přichystají. Litovala jen jednoho – že po všech těch letech se Magnus jakýmsi záhadným způsobem o Tomovi dozvěděl.

Jak se dalo očekávat, Magnusova reakce na toto odhalení byla nepřiměřená. Vyvodil unáhlené závěry, na jejichž základě provedl drastické změny ve své závěti. Až se zítra vyspí, hodlá odjet do Burraley, aby instrukce předal jejich právníkovi.

To byl její trest. Ale změny, které hodlal v závěti udělat, byly naprosto nesmyslné. Šílené. Jeho rozhodnutí bylo výsledkem chorobné žárlivosti, založené na mylných domněnkách.

Bohužel Stella věděla, že její manžel nebude chtít slyšet žádná vysvětlení, zejména ne od ní. A přestože byl Kenneth Woods nejen jejich právník, ale i dávný rodinný přítel, pochybovala, že by byl schopen Magnusovo rozhodnutí změnit. Její manžel byl velmi tvrdohlavý.

Stella si zhluboka povzdechla, opatrně vzala obálku mezi palec a ukazováček, jako by to byla nebezpečná bomba, a zastrčila ji do kapsy zástěry. Poté prošla domem a vyšla ven na verandu.

Noční obloha byla zatažená, takže měsíc ani hvězdy nebyly vidět. Stella se naklonila dopředu, lokty se opřela o zábradlí a zadívala se do tmy. Měla pocit, jako by ji černota kolem zcela pohltila.

Od potoka se ozýval naříkavý křik kolih nesoucí se nocí jako nářek zoufalství pronikající do hloubi duše.

Vím, jak ti je, zašeptala a navzdory teplé jarní noci jí projel chlad beznaděje.

Zachvěla se, aby ten pocit zaplašila. Hrozilo nebezpečí, že se utopí v sentimentálních myšlenkách, a tak se raději vrátila ve vzpomínkách do doby, kdy sem na farmu Ruthven Downs přijela jako nevěsta. Zamilovala si to tu na první pohled. Do manželství s Magnusem vstupovala rozhodnutá být mu dobrou manželkou a matkou jeho dětí. A z velké části svému předsevzetí dostála. Jen v posledních letech Magnusova záliba v alkoholu narušila křehkou harmonii, kterou se tak úporně snažila udržet.

Až do dnešního večera se jí dařilo držet pohromadě manželství i rodinu. Teď musí být silná. Budoucnost jejich syna a Drummondovy rodinné dobytkářské farmy teď leží na jejích bedrech. Musí si zachovat chladnou hlavu a všechno si pořádně promyslet.

I bezútěšné situace se mohou v dobré obrátit. Vždycky existuje nějaké řešení. Stella byla vděčná za ponaučení, kterého se jí dostalo před mnoha lety. Bohužel příliš pozdě.

Nikdy se nesmíš vzdát poslední naděje.

1

Ruthven Downs, 2014

Byl to dlouhý den strávený na pastvinách. Když Seth Drummond mířil s pick-upem po klikatící se prašné cestě směrem k farmě, myšlenkami už byl doma. Představoval si horkou sprchu, steak s cibulí a pivo. Ne nutně v tomhle pořadí.

Když projel poslední zatáčkou, posunul si klobouk do čela, aby mu paprsky zapadajícího slunce nesvítily do očí, a rozhlédl se po rodinné farmě – výbězích pro dobytek a ohradách pro koně, jejichž dřevěné hrazení časem zešedlo do stříbrna. Nízkou, doširoka rozprostřenou usedlost s plechovou střechou a hlubokými verandami, kde v koších visely kapradiny, chránil před paprsky zapadajícího slunce obrovský strom flamboján.

Po obvodu rozlehlých výběhů naznačovaly vzrostlé australské čajovníky meandrující linii potoka, a když se stíny prodloužily, kopce v dálce připomínaly pomačkaný samet pod klenutou oblohou pomalu přecházející od světle modré do světle fialové.

Seth tady žil od narození, ale tenhle pohled ho nikdy neomrzel. Zvlášť takhle navečer, kdy v krajině nastala hra světla a stínů.

Dnes jeho pohled narušilo neznámé auto parkující před domem. Malý, jasně červený sedan jako by do zdejší zaprášené venkovské krajiny ani nepatřil.

Návštěva.

Australský honácký pes sedící na sedadle vedle Setha nastražil uši a zbystřil.

„No tak, Ralfe, vím, co si myslíš.“ Seth s porozuměním poškrábal psa za ušima. „Jsem unavený a na nějaké návštěvy nemám teď náladu.“

Vyrazil s pick-upem vpřed a ze schodů na verandu se zvedla nějaká postava. Dívka v těsných modrých džínsách a bílé halence. Hustá hříva zlatohnědých vlasů jí spadala na ramena.

Když ji Seth poznal, uniklo mu z hrdla tiché hvízdnutí.

Joanna Dixonová, anglická batůžkářka, která u něj loni pracovala jako kuchařka v táboře honáků při shánění dobytka. Na táborových kamnech vařila průměrné curry a s novou prací se vypořádala vcelku dobře. Stejně tak jako s honáky, kteří jí dali přezdívku Anglánská zelenáčka a utahovali si z jejího sladkého anglického přízvuku.

Joanna byla štíhlá dívka klučičího vzhledu s překvapivě nádhernýma modrýma očima a bezostyšně se Sethem flirtovala. Jenže on se musel postarat především o honáky, ne se nechat odlákat od svých povinností a zaplést se do sítí najaté pomocnice.

Neměl tušení, proč se sem Joanna vrátila… Tok jeho myšlenek najednou něco přerušilo. Joanna se sehnula a z košíku na verandě cosi vytáhla.

Malý raneček. Dítě.

Seth se rychle rozhlédl kolem, ale žádnou jinou ženu neviděl. Joanna si dítě opřela o rameno a zkušeně ho poklepávala po zádíčkách.

Sethovi se zježily chloupky na krku a zachvěl se chladem. Ne, to není možné.

Když skončili se sháněním dobytka, Joanna odsud odjela na farmu poblíž Tully sbírat banány. Byl přesvědčený, že se s ní už nikdy nesetká, a proto ho překvapilo, když se o pár týdnů později objevila v Mareebě na rodeu, rozesmátá a úžasná v přiléhavých bílých džínsách. Vítala se s ním, jako by byli dávno ztracení přátelé, a zcela nenápadně se vmísila mezi jeho kamarády.

Dobře se bavili, dali si pár skleniček. Pak v noci, posilněná rumem s kolou, zaťukala Joanna na dveře jeho pokoje v motelu. A tehdy ji Seth neodmítl.

Přitáhl uzdu rychle se rozbíhajícím vzpomínkám a zaparkoval pick-up vedle Joannina auta. Několikrát se zhluboka nadechl a chvíli počkal, než vypnul motor. Pro tohle musí existovat nějaké rozumné vysvětlení, objasnění, ve kterém on sám nehraje žádnou roli.

Seth pomalu vystoupil z auta, rozhodnutý nedat na sobě znát paniku. „Zůstaň,“ nařídil Ralfovi, když vyskočil ven. Jeho modrý honák – poslušný jako vždy – se s nastraženýma ušima posadil vedle předního kola na červenou prašnou cestu.

Dívka si položila malý uzlíček do náručí. Seth si sundal klobouk a prsty si pročísl vlasy. Po odpoledni stráveném na pastvinách si připadal zaprášený a upocený. Celé hodiny cejchoval, značkoval a očkoval nové přírůstky stáda – jak právě odstavená mláďata, tak i kusy nově koupené na aukci v Mareebě. Odhodil klobouk na kapotu a pomalu došel ke třem nízkým schůdkům vedoucím na verandu.

„Nazdar, Joanno.“

„Ahoj, Sethe.“

„Dlouho jsme se neviděli.“

„Ano.“ Vypadala nervózně, což nebylo dobré znamení. Pokud si Seth pamatoval, vždycky to byla až příliš sebevědomá dívka, možná až trochu neomalená.

„Jak dlouho tu čekáš?“ otázal se.

„No…“ bázlivě pokrčila rameny. „Asi tak hodinu.“

„To je dost dlouho. Omlouvám se, že tu není nikdo, kdo by tě pozval dál. Jsem tu zrovna teď sám.“ Přinutil se k úsměvu, i když mu to příliš nevyšlo. „Myslel jsem, že už jsi dávno zpátky v Anglii.“

„Zanedlouho se vracím.“

Seth pocítil vlnu úlevy. Očividně jeho obavy byly zbytečné. Nemá se čeho bát, protože Joanna se vrací zpátky do Anglie.

„Proto s tebou ještě potřebuju mluvit.“ Joanna se zadívala na dítě v náručí a pak upřela pohled zpátky na Setha. Všiml si jejích velkých očí, v nichž se zračilo něco velmi podobného strachu.

Nervózně polkl. V hlavě se mu znovu rozvířily myšlenky, snažil se rozpomenout na důležité detaily oné noci před rokem. Neříkala Joanna náhodou, že bere antikoncepci?

Přistihl se, že zírá na dítě a hledá společné rysy, ale zdálo se, že vypadá roztomile jako všechny malé děti. Hlavičku mělo porostlou zlatavým chmýřím jako nějaké káčátko, tvářičky růžové a kulaté modré oči. Na sobě mělo šedočervené pruhované dupačky, takže se nedalo říct, jestli je to chlapec, nebo děvčátko.

Seth znovu polkl. „Co pro tebe můžu udělat, Joanno?“

Rty se jí zkroutily a vypadala kajícně. Tohle opravdu nevypadalo dobře. „Přijela jsem ti představit Charlieho.“

Prásk.

„Je to… kluk?“

„Ano.“

Seth nemohl ani myslet, jak byl vyděšený. „To je… tvůj syn?“ Hloupá otázka, bezpochyby. Ale bylo to jediné, na co se v tuhle chvíli zmohl.

„Ano.“ Joanna se nervózně kousla do rtu. „A taky tvůj, Sethe.“

Bum! Bylo to, jako by ho shodil kůň, najednou se ocitl na zemi a lapal po dechu. Seth se snažil uklidnit. „Nechápu.“

„Promiň.“

Joanna vypadala opravdu žalostně, což bohužel situaci jen zhoršovalo. Alespoň pro Setha. Joanna byla vždycky tak sebevědomá a nad věcí, a teď, když v jejích očích zahlédl lesknoucí se slzy, se nemožné zdálo být až děsivě věrohodné a – zatraceně – pravdivé.

„Copak… copak jsi nebrala antikoncepci?“

„Ale ano, jenže jsem ji začala brát uprostřed cyklu a asi ještě úplně nefungovala. Zřejmě jsem měla být mnohem opatrnější. Měla jsem ti to říct a varovat tě, ale nikdy by mě nenapadlo… Stalo se to nedopatřením.“

Znovu se zadívala na dítě, které jí leželo v náručí. Něžně ho pohladila po hlavičce. „Málem jsem to nezvládla, byla jsem rozhodnutá jít na potrat. Už jsem měla všechno domluvené. Ale – ale vím, že je tvůj.“

Vzhlédla k Sethovi a smutně se usmála. „Na poslední chvíli jsem si to rozmyslela, věděla jsem, že si ho musím nechat, Sethe. Uvědomila jsem si, že nosím pod srdcem malého človíčka, který by tohle všechno jednou mohl zdědit.“ Kývla hlavou k rozsáhlým výběhům farmy Ruthven Downs.

Seth na ni jen zíral, neměl slov. Cítil se otupěle, jako by byl ochromený. A snažil se tuhle hrůznou novinu vstřebat.

„Charliemu jsou tři měsíce. Jestli chceš, můžeš si nechat udělat testy DNA. Ale přísahám ti, že jsi byl jediný, s kým jsem tehdy spala.“ Zvedla hlavu a vyrovnaně se mu zadívala do očí. „Jsi jeho otec, Sethe. Tvoje jméno je uvedené v rodném listu. Tohle je Charlie Drummond.“

Seth pořád ještě nebyl schopný přemýšlet, ale přinutil se aspoň pohnout nohama a vyjít těch pár schodů. „Bude lepší, když půjdeme dovnitř.“

„Máš pravdu, díky.“ S překvapivou rychlostí Joanna sebrala ze země napěchovanou tašku na zip a košík, z kterého se teď zblízka vyklubala dětská autosedačka pro novorozence.

Měla co dělat, aby všechno pobrala, když držela ještě v náručí dítě. Seth se příliš nadšeně nehrnul do toho, aby jí pomohl. Připadalo mu to, že by tím uznal pravdu, kterou si zatím nechtěl připustit. Ale dobré vychování, které mu od narození vštěpovali, bylo silnější. „Ukaž, vezmu ti to.“

„Díky.“

Dveře nebyly zamčené. Seth je loktem otevřel a pokynul Joanně, aby vešla dovnitř do haly. „Obývací pokoj je napravo,“ upozornil ji, protože mu došlo, že Joanna tu nikdy předtím nebyla. Když na farmě Ruthven Downs pracovala, přespávala pouze v ubytovně pro příležitostné dělníky nebo ve spacáku přímo pod hvězdami.

Seth za ní vešel do pokoje zařízeného starým nábytkem, pohovkou a křesly z dubového dřeva potaženými chintzem, které pocházely z dob jeho prarodičů. Dlouhý pokoj byl rozdělený dřevěným klenutým průchodem, v zadní části se nacházela jídelna, jíž dominoval majestátní příborník se zrcadlovou vnitřní stěnou, kde byly na poličkách vystaveny fotografie mapující historii Sethovy rodiny. Historii Drummondů na Ruthven Downs.

Byl tu Sethův pradědeček Hamish Drummond s opálenou vážnou tváří, hrdina v uniformě z první světové války. Na další fotografii byli zvěčněni Sethovi prarodiče jako novomanželé, dědeček Magnus se tvářil tak trochu nafoukaně a arogantně. A pak tu byl Sethův otec Hugh jako dítě v dlouhých bílých šatičkách při křtu. Sethovi rodiče zahalení v tlustých kabátech a šálách na líbánkách v Modrých horách. Ani Seth v téhle galerii nesměl chybět – byl tu zvěčněn jako asi desetileté dítě, pak se svou sestrou v sedle na koních. A byla tu dokonce i fotografie Sethovy tety a bratrance.

Seth odložil dětskou sedačku a tašku do rohu místnosti vedle vybledlého zlato-béžového orientálního koberečku a měl pocit, jako by ho všechny čtyři generace předků pozorně sledovaly. A káraly ho za nemanželské dítě.

„Posaď se, Joanno.“

„Díky.“ Zdálo se, že je stejně nervózní jako on sám, neboť seděla strnule a napřímeně.

„Dáš si něco k pití? Vodu? Čaj?“

„Ne, díky. Mám s sebou láhev vody. Nezdržím se dlouho.“

Seth se zamračil. Mělo by se mu ulevit, že Joanna přijela jen na krátkou návštěvu a že se vrací zpátky do Anglie. Alespoň nemá v plánu se k němu nastěhovat.

Stále však mezi nimi zůstala spousta nezodpovězených otázek. Seth byl příliš neklidný, než aby se posadil. „Proč ti trvalo tak dlouho, než jsi mi o něm řekla?“ Snažil se na ni nezírat, ale do smíchu mu nebylo. „Víš o tom… o něm přece už rok. Tak proč ses teď tak zčistajasna rozhodla mě informovat?“

Dítě zakňouralo a Joanna si ho znovu položila na rameno a poplácala ho po zádíčkách. Zhluboka se nadechla. „Podívej, vím, že jsem to tak úplně nezvládla. Dlouho jsem se snažila si namlouvat, že vlastně těhotná nejsem.“

Po krátké odmlce rychle vypověděla celý svůj příběh. „Pracovala jsem na jedné malé farmě nedaleko Broome. Vařila jsem tam, starala se o děti a pomáhala jim s výukou přes počítač[1]. Často jsem na tebe myslela, kolikrát jsem si říkala, že tě přijedu navštívit, ale… bála jsem se. Bála jsem se, co by tomu říkala tvoje rodina.“

1 School of the Air – škola pro děti farmářů z pustého australského venkova, tzv. Outbacku. Učitelé a žáci mezi sebou komunikují přes speciální rádio nebo přes počítač (pozn. překl.).

Rozpačitě se usmála a sklopila hlavu. „A pak jsem na Facebooku zjistila, že tvoji rodiče odjeli na dovolenou do Španělska…“

Setha zamrazilo kolem páteře. Joanna jeho rodinu sleduje? Najednou měl nutkavý pocit, že musí chránit rodiče, kteří si poprvé v životě vyrazili na zahraniční dovolenou a dopřáli si luxus, jejž si určitě oba zasloužili.

„Říkala jsi, že se zanedlouho vracíš do Anglie.“

„Ano.“

„A bereš s sebou i Charlieho.“

„Ne, Sethe.“

Seth zůstal zaraženě stát, nepříjemně překvapený její odpovědí. Kolena se mu podlomila, a tak se rychle posadil do křesla naproti ní. Pravda najednou vyplula na povrch, zcela zřejmá a bolestně neoddiskutovatelná. Joanna se chystá dítě odložit a nechat ho u něj. To je ten důvod, proč sem přijela. Teď, když prarodiče dítěte jsou na míle daleko. Bylo jasné, že neměla sílu podívat se jim do očí.

„Víš, budu se vdávat,“ prohlásila věcně. Hlavu měla hrdě vztyčenou a vypadala klidně a vyrovnaně jako dívka, jakou si Seth pamatoval. „Měli jsme to naplánované už dlouho dopředu. Mým snoubencem je Nigel Fox-Richards.“

Po krátké odmlce, kdy Seth nic neříkal, pokračovala už méně sebejistě: „Nejsme oficiálně zasnoubení, ale dohodli jsme se, že se vezmeme, ještě než jsem odjela z Anglie. Nigelova rodina vlastní panství v Northumberlandu. Jsou… jsou docela bohatí.“

„Skvělý,“ zamumlal Seth hořce.

Měla alespoň natolik slušnosti, že se začervenala.

„Jak to tedy je?“ Znechucení propůjčilo jeho hlasu břitkost. Byl však natolik rozčílený, že mu to bylo jedno. „Dovolili ti, aby sis užila trochu dobrodružství v kolonii, než se usadíš a staneš se spořádanou manželkou a paní na zámku?“

„No, připouštím, že to tak skoro je. Nigel měl skutečně vypracovaný seznam cest, které chce podniknout ještě před tím, než převezme panství a založí rodinu a na takováhle dobrodružství mu nezbude čas. Chtěl se podívat do Himálaje, na plachetnici obeplout Západní Indii[2], potěšit se s ledními medvědy a tak. Takže jsme se dohodli, že si dáme rok a půl pauzu. Jenže Nigelův otec je teď na tom moc špatně se zdravím, takže je čas přestat si užívat a začít se chovat zodpovědně.“

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Tiráž

Titulní strana

Věnování

Prolog

1