Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Do školy

Martin Kukučín

Objavte úžasný svet slovenských a českých e-kníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2009 Petit Press

Copyright ePub version © 2018 iAdverti

Copyright © 2009 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Lucia Kancírová, Katarína Sedliaková

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácií na

http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0318-7

Pôvodná publikácia

Martin Kukučín. Dielo V. SVKL. Bratislava 1958. 558 s. Marianna Prídavková zostavila výber, pripravila edične a napísala poznámky. Oskár Čepan napísal poznámky. Dr. Jozef Felix rediguje. Dr. Ondrej Mrlian, šéfredaktor. Ivan Minárik, zodpovedný redaktor. Zlata Maderová, technická redaktorka. Dana Rapantová korigovala.

Bibliografické poznámky

Do školy

Odtlačené podľa Slovenských pohľadov XIII, č. 3 z marca 1893, str. 148 — 159. Ss VIII, I. vydanie 1923, str. 9 — 29. Ďalšie vydania 1923, 1931 a 1947. Rukopis (str. 1 — 6, písané po oboch stranách) s pravopisnými a menšími lexikálnymi (lebo > alebo, stajňa > maštaľ, vyníma sa > vyzerá) a syntaktickými (sebou > so sebou, kopec holý > holý kopec, ho je > je ho) zásahmi redaktora, je uložený v Literárnom archíve MS v Martine.

Poznámky k úprave textu

Pri úprave textu sme postupovali podľa zásad, určených v I. zväzku.

Do školy

ako SP/151 — ak 393, zastávať SP/153 — zaostávať (podľa rkp.) 396.

1

Vakácie sa končia. Ondrej Rybár sa vše zamyslí nad márnosťou sveta i všetkého, čo je v ňom. Predstupuje mu tu i tu pred oči profesor, ako stojí pred čiernou tabuľou, držiac kružidlo v ruke a demonštruje pamätnú poučku Pytagorovu.[1] A zimomriavky naskakujú na chrbát, lebo s geometriou stojí od počiatku na nohe válečnej. Ani matematika nenie lepšia, menovite odvtedy, čo sa do nej vplichtili miesto čísel všakové litery. Neraz hútal, načo ich učenci vpustili do matematiky — veď i bez nich je dosť strapatá: či sa im málilo čísel a tak preto všantročili medzi ne a a b a či fantázia sa im tak rozihrala, že prekročila hranice čísel celých, zlomkov obyčajných i desatinných i bohvieakých, a zablúdila na nivy, kde rastú nešťastné litery?

,Už akokoľvek,‘ húta Ondro, ,litery tam nemajú čo hľadať. Ťažko je uveriť, že a/b = c, lebo nevieš, čo je a, alebo b.‘

Starému Rybárovi sa to tiež nepozdáva: „Keby vás radšej učili rátať v hlave: koľko príde za to a za to. Ako židov! Ten ti zaraz vyráta a priráta, lebo odčesne: a ty nevieš, len keď ťa oplie. Uč sa ty len to, nie také haraburdy.“ Hodil rukou a doložil: „Načo ti to bude. Povedz, načo!“

Syn súhlasí s otcom úplne, ale mlčí. Vďačne by hodil na to všetko rukou — ale tu je profesor s kružidlom. Pozerá prísno, hrozí, a Ondro uznáva, že bez algebry nič: že tá musí byť, ináč by študenti zbujneli a nebáli sa ničoho.

A čím väčšmi ubýva prázdnin, tým viac sa rozkoreňuje presvedčenie, že algebru treba znať. Treba vedieť rozsievať litery po čiernej tabuli, ukladať medzi ne všakové +, -, = a dávať okolo nich ( ), a kde tie nestačia, i klambričky, a to najprv takéto [ ] a potom takéto {}, kým tabuľa stačí a hlava sa od tej povodne literovej zasype.

Hja, doma je to ináč! Sťaby centy spadli z hlavy. Knihy, pohodené za pecou, pripadli prachom. Ondro brúsi po dedine, vývodí medzi malými i väčšími deťmi, budí závisť i obdiv kamarátov, ktorí neboli „ani za humny“. Keby to bolo celý rok! Ale sotva žatva pominie, lastovičky ešte tu — on už musí tiahnuť k Múzam, ktoré ho volajú do Svätého Jakuba. Paholok zapriahne do drabinovca, do ktorého naložia batoh s koláčmi — periny a kufor zostali v Jakube u gazdinej — otec vysadne k nemu a hybaj. Ej, ťažko sa lúčiť s dedinou. Zas prirástla k samému srdcu cez tie vakácie.

„No, akože, starý: ty pôjdeš s tým chlapcom, či ako?“ pýta sa Rybárka muža.

Ešte iba svitá, Ondro spí v posteli, ale tie slová ho prebudili. ,Pane Bože, už iba týždeň!‘ ľaká sa. ,Ako sa to minulo! Kde sa to delo?‘ A načúva, čo otec povie.

„Ja neviem — mal by som,“ odpovedá. „Samého akože ho pustíš. Sám si neporadí. Najhoršie o kone. V poli sa oneskorilo — akurát bude prichodiť zvážať. Bez koní doma nič. Trafia prísť dažde, všetko zamokne. No nie?“ Pozerá na ženu akosi netrpezlive.

Koniec ukážky

Table of Contents

Obálka

Tiráž

Pôvodná publikácia

1