Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Christian Stock

Syndrom vyhoření a jak jej zvládnout (ukážka)

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

DOTISK 2013, 2011

Dr. Christian Stock, Burnout

Licensed edition by the Haufe-Lexware GmbH & Co. KG, Federal Republic of Germany, Freiburg, 2010

Lizenzausgabe der Haufe-Lexware GmbH & Co. KG, Bundesrepublik Deutschland, Freiburg, 2010

Přeloženo z německého originálu knihy dr. Christiana Stocka „Burnout“, vydaného nakladatelstvím Haufe-Lexware GmbH & Co. KG, Německo, Freiburg, 2010

© 2010, Haufe-Lexware GmbH & Co. KG, Munzinger Str. 9, 79111 Freiburg

All Rights Reserved.

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 4085. publikaci

Překlad Bc. Natalie Vrajová

Odpovědná redaktorka Mgr. Olga Tesařová

Sazba Antonín Plicka

Počet stran 112

První vydání, Praha 2010

Vytiskla Tiskárna PROTISK, s.r.o., České Budějovice

Translation © Grada Publishing, a.s., 2010

Cover Photo © fotobanka allphoto

ISBN 978-80-247-3553-5

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Antonín Plicka

ISBN 978-80-247-8514-1 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-8515-8 (ve formátu EPUB)

O autorovi

Dr. med. Christian Stock

Odborný lékař v oblasti vnitřního lékařství a lékařské psychoterapie, vedoucí lékař na psychosomatické klinice, kvalifikovaný školitel (DVNLP – německý svaz neurolingvistického programování), klinická hypnóza (MEG – magnetoencefalografie), léčba traumatu pomocí psychoterapeutické metody EMDR – desenzibilizace a přepracování pomocí očních pohybů (mezinárodní asociace EMDRIA), poradenství v oblastech syndromu vyhoření, mobbingu neboli teroru na pracovišti a zvládání stresu, supervize. V německém Bielfeldu současně provozuje svou soukromou praxi.

Internetová adresa: www.stockseminare.de

E-mail: c.stock@onlinehome.de

Předmluva

Je syndrom vyhoření, neboli burnout syndrom, nemocí dnešní doby? Máme se smířit s tím, že vyhoření je cena, kterou platíme za náš individualistický životní styl? Je to daň za neustálé „ještě výš, rychleji, dál“? Anebo lidé trpí stresem od pradávna a my si stěžujeme jen proto, že jsme zhýčkaní blahobytem?

Na základě mých zkušeností z vlastní lékařské a terapeutické praxe jsem dospěl k závěru, že syndromem vyhoření trpí velké množství lidí. Každý z nás může být vystaven chronickému stresu a dlouhodobé nadměrné zátěži a nebýt schopen najít cestu ven. Nezáleží na tom, zda jste workoholik, manažer nebo žena, jež má kromě svého zaměstnání na starosti také péči o děti a rodinu. Je jedno, jestli jste přetěžováni v zaměstnání, anebo se musíte vyrovnat se složitými rodinnými událostmi. Syndrom vyhoření se nevyhýbá nikomu. Dobrá zpráva ale je, že každý proti němu může něco dělat.

Na následujících stránkách naleznete odpovědi na otázky, které vás mohou trápit, pociťujete-li příznaky vyhoření. Dočtete se, jak syndrom poznáte, co ho způsobuje, jaké faktory v zaměstnání hrají v této souvislosti roli, ale také to, jaké postoje a vzorce chování riziko burnout syndromu zvyšují. Poradím vám, jak vyhoření účinně předcházet a jak případně řešit již existující problém.

Dr. Christian Stock

1. Co je to vyhoření?

Neustále přibývá lidí, kteří mají pocit, že už dál nedokážou zvládat nesnadné situace v běžném životě, ani náročné pracovní podmínky, jež navíc v některých případech umocňuje strach. Mezi nejčastější následky patří únava, snížená výkonnost a celkové vyčerpání.

V následující kapitole se dozvíte:

- •čím se syndrom vyhoření liší od „běžného“ stresu,

- •jaké jsou tři hlavní příznaky vyhoření a jak je poznáte,

- •jaký je typický vývoj syndromu vyhoření,

- •jak zjistit, zda toto onemocnění hrozí i vám.

1.1 Burnout syndrom – čím se liší od stresu a deprese

Syndrom vyhoření provází celá řada příznaků, které jsou však velmi obecné. Právě proto jej lze, zejména v jeho počáteční fázi, jen velmi těžko rozpoznat.

‖ Příklad: Vyhoření, nebo „jen“ stres?

Paní S. je samoživitelka. Pracuje na poloviční úvazek a mimo to se již rok stará o svou nemocnou matku. Poslední dobou jí však docházejí síly. Často si nedovede představit, jak přečká následující týden. Víkendy jí nestačí k tomu, aby si dostatečně odpočinula. Veškeré své společenské kontakty omezila na minimum. Stejně by na ně neměla čas. Paní S. trpí nespavostí a opakovanými infekčními onemocněními. Splnění povinností v zaměstnání ji teď stojí dvojnásobné množství energie. Její nadřízený jí už vyčetl, že v práci neudělá nic z vlastní iniciativy a že dřív pracovala s daleko větším nasazením. Ačkoli měla nedávno dovolenou, zotavila se jen minimálně. Ztratila sebedůvěru, a několik přátel si o ní proto myslí, že trpí depresemi. Její kolegyně v práci si to zase vysvětlují tím, že jako samoživitelka je logicky vystavena velkému stresu. Nakonec jí lékař sdělil, že u ní má podezření na „syndrom vyhoření“. Paní S. si teď neví rady. Co jí tedy vlastně chybí?

Trpí paní S. skutečně syndromem vyhasnutí? Kritici o tomto pojmu tvrdí, že je příliš mlhavě definován a stal se jen jakousi módou ve smyslu: Za všechno zlé může burnout syndrom.

1.1.1 Je vyhoření nemoc?

Abychom si syndrom vyhoření trochu přiblížili, podíváme se na mezinárodní klasifikaci nemocí. Podle ICD (Mezinárodní klasifikace nemocí Světové zdravotnické organizace [WHO]) je vyhoření zařazeno do doplňkové kategorie diagnóz a není tedy klasifikováno jako nemoc. Je zde ale uvedena jiná, již mnoho let známá diagnóza, neurastenie, jež se také vyznačuje stavy únavy a vyčerpání, ovšem symptomy, které jsou typické pro syndrom vyhoření, pokrývá jen částečně. Co to znamená? Na jednu stranu jsou lidé trpící syndromem znevýhodněni, neboť jejich zdravotní potíže nejsou považovány za nemoc, což se pak v extrémním případě může projevit třeba tak, že pojišťovny pacientům nehradí léčbu. Na druhou stranu se tento pojem používá příliš velkoryse. Kritici říkají, že fenomén vyčerpání existoval vždy a syndrom vyhasnutí je jen starý obsah v novém hávu. Podle mého názoru jde o novější dobový jev, který se rozmáhá v důsledku změn v pracovní oblasti, globalizace, rozpadu rodinných struktur a demografického rozvoje. To znamená, že u vyhoření může jít o doposud relativně neznámý syndrom, který zkrátka zatím nebyl popsán v žádné diagnostické příručce.

1.1.2 Podobnost se stresem

V této oblasti čeká odborníky v budoucnu jistě ještě hodně práce. Faktem je, že z průzkumu německé zdravotní pojišťovny Techniker Krankenkasse z roku 2009 vyplývá, že si každý třetí Němec stěžuje na chronický stres. To samozřejmě neznamená, že každý třetí občan trpí burnout syndromem. Všechny zdravotní pojišťovny však zaznamenávají výrazný nárůst počtu psychických onemocnění. Podle jiné studie, kterou provedla německá pojišťovna DAK, se přibližně 800 000 zaměstnanců pravidelně „dopuje“ stimulanty a léky na zlepšení nálady, aby tím vykompenzovali stresovou zátěž a přitom si zachovali pracovní výkonnost. V Německu, kde se tento jev nebezpečně šíří, se pro něj v médiích vžil název jobdoping.

! Vyhoření není totéž co stres. Dochází k němu v důsledku chronického stresu. Stresové faktory coby spouštěče tedy hrají při vzniku burnout syndromu zásadní roli.

Takzvaný adaptační syndrom (výsledek chronického stresu) v mnoha směrech odpovídá fyzickým příznakům syndromu vyhasnutí. Tělesné symptomy vyhoření se tedy dají vysvětlit pomocí závěrů vyplývajících z klasického zkoumání stresu – stres je příčina, vyhoření důsledek, přičemž se tyto dva pojmy často zaměňují. Syndrom vyhoření bývá způsoben výhradně chronickým stresem a dlouhodobou disbalancí mezi zátěží a fází klidu, tedy mezi aktivitou a odpočinkem. Rovnováha mezi těmito dvěma póly bývá v případě burnout syndromu zpravidla narušena.

‖ Příklad: Od dopravní zácpy k nervovému zhroucení

Pan V. pracoval mimo své bydliště a každý týden najezdil autem mnoho kilometrů. Dálnice bývala neustále uzavřena a pan V. měl pocit, že všechny stavební práce probíhají vždy jen na jeho trase. Proč byla cesta nepřístupná, když po stavebních dělnících nebylo nikde ani stopy? Proč se pokaždé dostal do zácpy jen on? Pan V. již delší dobu užíval prášky na snížení krevního tlaku, ale přesto se dál rozčiloval. Jednoho rána se nakonec zhroutil a kvůli problémům s bušením srdce a krevním oběhem musel být převezen do nemocnice.

Ptáte se, jestli je možné, aby burnout syndrom nastartovalo něco tak banálního? Nemuselo by dojít k mnohem dramatičtějším událostem? Koneckonců, většina z nás je vystavena podobným stresovým situacím. Podívejme se nyní na tuto problematiku podrobněji.

1.1.3 Jak vzniká chronický stres?

Stres způsobuje řada takzvaných stresorů.

Stresory

Jestli v nás uvedené stresory při společném působení vyvolají chronický stres, záleží na:

- •našem zhodnocení situace,

- •našich schopnostech tuto situaci zvládnout,

- •intenzitě a délce působení stresových faktorů.

Zhodnocení a zvládnutí

Reakce na stresové podněty jsou velmi individuální a do značné míry závisí na našem posouzení dané situace. Pokud budeme některý ze stresorů vnímat jako ohrožení a budeme přesvědčeni, že ho buď nezvládneme vůbec, nebo jen s obtížemi, spustí se v nás zátěžová reakce. Teprve potom vzniká stres. Z toho je patrné, proč lidé v podobných situacích nereagují stejně – záleží vždy na tom, zda v nich konkrétní situace vyvolává stres či nikoli.

‖ Příklad: Není to zase tak těžké

Pan S. jezdí podobně jako pan V. z dříve uvedeného příkladu každý den autem za svými zákazníky. Je smířený s tím, že bez auta se neobejde. Cestou poslouchá zajímavé audioknihy, když se dostane do zácpy, snaží se prostřednictvím navigace najít vhodnou objížďku a schůzky si plánuje tak, že i když je občas provoz na dálnici rušnější, vždy přijede přesně.

Pan S. stresu nepodléhá, kdežto pan V. ano. Může se samozřejmě stát, že pan S. situaci vyhodnotí špatně a zbytečně se přetíží. V takovém případě bude také jednat pod vlivem stresu. Anebo panu V. může jistá situace připadat zpočátku nebezpečná, ale nakonec to zdaleka není tak zlé. Pan V. pak žádný stres nepocítí. Z toho je patrné, že problematika stresu je značně složitá a závisí na tom, jak situaci zhodnotíme, tedy na našem přístupu k ní. Psychologové v této souvislosti hovoří o schopnosti zvládat zátěžové situace, odborně nazývané coping.

K vnějším vlivům, mezi něž patří např. vysoká pracovní zátěž, se připojují vlivy vnitřní, konkrétně celková struktura osobnosti a charakter. Je-li někdo výrazně ambiciózní, je možné, že stres přímo vyhledává, a zdánlivě se cítí dobře jen v případě, že je maximálně vytížený. Pokud je však někdo spíše zdrženlivější povahy, snaží se stresovým faktorům pokud možno vyhýbat. Naše povahové rysy a způsob, jakým nás formovalo rodinné, společenské či kulturní prostředí, rozhodují o tom, co v nás vyvolá stres, anebo nás naopak zanechá v klidu.

Intenzita a délka působení stresorů

Také zde pochopitelně existují určité hranice. I člověk, který se dokáže se zátěžovými situacemi vyrovnat velmi dobře, může podlehnout stresu v případě, že je toho na něj moc, anebo je-li vlivu stresových faktorů vystaven příliš dlouho. V takovém případě lze hovořit o chronickém stresu – to znamená, že stresory působí na člověka nepřetržitě po delší dobu, aniž by dotyčný měl možnost se dostatečně zotavit. Dále připočtěme skutečnost, že čím je stresový faktor intenzivnější (např. vážné onemocnění, úraz, fyzické napadení), tím nižší je schopnost jej zvládat a je tedy třeba počítat se stresovou reakcí. Současně by se také neměl podceňovat vliv každodenních maličkostí. V novějších výzkumech stresu se hovoří o tzv. daily hassles, což může být například zmeškaná tramvaj, dopravní zácpa, v níž uvízl pan V. z našeho příkladu atd. Jednotlivě jde pouze o drobné nepříjemnosti běžného dne, které však v souhrnu přispívají k celkové stresové bilanci každého z nás. Všichni dobře známe onu pověstnou poslední kapku – i méně intenzivní stresor může spustit mocnou reakci.

Rovnováha mezi nedostatečným a nadměrným vytížením

Je třeba říct, že i člověk, který se chrání a k problémům přistupuje s klidem, se může dostat do stresu. Jak je to možné? Může za to nevytíženost, anglicky boreout, neboli syndrom nudy. Z dosavadních zkoumání problematiky stresu víme, že existuje něco jako nedostatečné vytížení. Znamená to, že jedinec funguje na „nízké obrátky“, je znuděný a málo motivovaný. Jeho pracovní výsledky jsou neuspokojivé. Teprve při jisté dávce stresu dosahuje dobrých výsledků, cítí se motivován a stres vnímá jako výzvu. Je-li vystaven nadměrné zátěži, jeho výkon opět klesá. Z toho vyplývá, že chceme-li pracovat efektivně a kvalitně, je nezbytné udržovat poměr mezi vnitřním napětím, aktivací a vzrušením v rovnováze, a tím se vyhnout jak syndromu nudy, tak syndromu vyhoření. Tento vztah znázorňuje graf na straně 19.

1.1.4 Rozdíly mezi vyhořením a depresí

Vzhledem k tomu, že se symptomy vyhoření a depresivních stavů částečně překrývají a existuje mezi nimi řada podobností, stanovují lékaři raději druhou z uvedených diagnóz. Pravdou je, že syndrom vyhoření v pokročilém stadiu lze od deprese odlišit jen obtížně. Kromě toho je třeba provést detailní anamnézu pacienta a zjistit veškeré zátěžové faktory, jež k vyčerpání vedly.

Yerkes-Dodsonův zákon: Vztah míry stresu a výkonu

Řada autorů považuje vyhoření za zvláštní formu deprese. Přesto však mnohé nasvědčuje tomu, že burnout syndrom představuje v porovnání s depresemi daleko složitější problém. Jak již bylo zmíněno, projevuje se zejména vyčerpáním na několika rovinách, tedy charakteristickým vyhasnutím, jež je třeba odlišovat od stavů sklíčenosti, které jsou běžné při depresivních epizodách.

1.2 Hlavní příznaky syndromu vyhoření

Podívejme se nyní podrobněji na tři základní symptomy vyhoření – vyčerpání, odcizení a pokles výkonnosti.

1.2.1 Vyčerpání

Postižený se cítí emočně i fyzicky vysílený. Každý zná průvodní jevy tělesné únavy. Co však znamená vyčerpání emoční? Existuje několik pojmů, jež tento stav vyjadřují přesněji (viz tabulka na následující straně). Jedná se především o pocity, které bývají spojovány spíše s depresí. A jak bylo naznačeno výše, jisté shodné rysy zde skutečně najdeme. Někteří američtí autoři v této souvislosti používají také výraz „znechucení“ (tedium).

Znaky vyčerpání při burnout syndromu

Emoční

Fyzické

- •sklíčenost

- •bezmoc

- •beznaděj

- •ztráta sebeovládání, např. nekontrolovatelný pláč nebo podrážděnost doprovázená výbuchy vzteku

- •pocity strachu

- •pocity prázdnoty, apatie, ztráta odvahy a osamocení

- •nedostatek energie, slabost, chronická únava

- •svalové napětí, bolesti zad

- •náchylnost k infekčním onemocněním

- •poruchy spánku

- •funkční poruchy, např. kardiovaskulární a zažívací potíže

- •poruchy paměti a soustředění

- •náchylnost k nehodám

1.2.2 Odcizení

Člověk trpící syndromem vyhasnutí má ke své práci a svému okolí odosobněný, téměř lhostejný postoj. Dříve převládal názor, že vyhoření postihuje zejména takzvané sociální profese, neboť ty představují pro zaměstnance výraznou emoční zátěž – např. zdravotní sestry, sociální pracovníky, učitele, vychovatelky. Není těžké si představit, že zvlášť v sociální sféře může distancovaný přístup ke klientům vést k závažným problémům. Nyní se však ukazuje, že odcizení vůči kolegům a nadřízeným pociťují zaměstnanci také v jiných oblastech. Tím lze vysvětlit různé jevy jako například nepříznivé pracovní klima či vnitřní rezignaci a pasivitu pracovníků. Pod pojmem odcizení rozumíme postupnou ztrátu idealismu, cílevědomosti a zájmu. Počáteční pracovní nadšení pomalu slábne a na jeho místo nastupuje cynismus. Zákazníci či klienti začínají být vnímáni jako přítěž, nadřízení jako zdroj ohrožení a spolupracovníci jako „obtížný hmyz“.

! Zvláštním projevem odcizení je přezíravý postoj člověka k jeho okolí, který může v krajním případě přerůst až v pohrdavé, sarkastické a agresivní chování. Ruku v ruce s ním jde často nechuť stýkat se jak s kolegy, tak s klienty.

Pracovní nasazení jedince, jenž dříve býval velmi snaživý, se snižuje na minimum, neboť na jednu stranu pociťuje zklamání a frustraci, na druhou je skutečně tak vyčerpaný, že už zkrátka nemůže dál.

‖ Příklad: Vnitřní rezignace

Paní B. to vzdala. V její firmě už nebyla možnost dalšího postupu. Ačkoli se dlouhá léta aktivně podílela na jejím chodu, byl nakonec na pozici, která náležela jí, povýšen někdo jiný. Zvýhodňováni zde byli jen vybraní jednotlivci. Většina ostatních zaměstnanců pečlivě dbala na to, aby v práci nezůstávala ani o minutu déle, než bylo nutné. Neschopenky bývaly na denním pořádku. Někteří kolegové už jen počítali dny do důchodu a o motivaci tu nemohla být ani řeč. Byrokratická nařízení a přísné předpisy všechny čím dál víc znervózňovaly. Pak ještě došlo ke sloučení dvou oddělení. Také zákazníci paní B. už delší dobu rozčilovali a do telefonu bývala téměř vždy nepříjemná. Vedoucímu oddělení to bylo jedno. Paní B. ale nemohla dát výpověď, protože by přišla o celou řadu výhod. Měla totiž ještě starou pracovní smlouvu, kterou jí všichni tajně záviděli. Paní B. se tedy rozhodla pro vnitřní rezignaci.

Chronická, dlouhodobá zátěž se negativně podepisuje také na soukromé sféře. Postižený si přenáší pracovní problémy domů a rodina i přátelé si začínají všímat určitých změn. Dotyčný může být například podrážděnější než obvykle, nebo naopak apatický. V extrémních případech dochází ke zpřetrhání všech dosavadních sociálních vazeb a k dobrovolné izolaci (když se ozvou přátelé, nemá dotyčný již zájem cokoli s nimi společně podnikat).

Projevy odcizení při burnout syndromu

- •negativní postoj k sobě samému

- •negativní postoj k životu

- •negativní vztah k práci

- •negativní vztah k ostatním

- •ztráta schopnosti navázat a udržet společenské vztahy

- •ztráta sebeúcty

- •pocit vlastní nedostatečnosti

- •pocit méněcennosti

1.2.3 Pokles výkonnosti

Nízká efektivita spočívá v tom, že jedinec ztratil důvěru ve vlastní schopnosti a z profesního hlediska se považuje za neschopného. Jde sice jen o jeho subjektivní hodnocení, nicméně k jistému oslabení výkonu většinou skutečně dochází. Snížení produktivity je třetím důležitým příznakem syndromu vyhoření. Postižený nyní k provedení úkonů, jež dříve bez problémů zvládal, potřebuje mnohonásobně více času i energie. Postupně se prodlužuje doba nutná k regeneraci organismu – to znamená, že dovolená nebo prodloužený víkend mu již nestačí k tomu, aby si odpočinul a nabral nové síly.

‖ Příklad: Jste na odpis?

Pan M. si to neuměl vysvětlit. Dřív býval největším dříčem z celého oddělení. Když už byli ostatní kolegové na pokraji sil, on byl vždy připraven pomoci. Nic pro něj nebylo problém. Zdálo se, že zvládne úplně všechno. Poté se objevily první varovné signály. Zničehonic ho začaly trápit poruchy soustředění a paměti. Dopouštěl se dokonce drobných chyb, ale naštěstí nešlo o nic závažného. Po fyzické stránce už také nevydržel tolik jako dřív. Musel si nyní dávat větší pozor. Úkoly, které míval hotové raz dva, ho teď stály víc času i energie. Zpočátku si vše zdůvodňoval přibývajícím věkem a před svými kolegy na to téma nevázaně žertoval. Pak ale o sobě začal pochybovat, ztratil veškerou jistotu. Když ho lékař poprvé zneschopnil, aby si odpočinul od pracovního prostředí, hanbou se málem propadl.

Jak už to u syndromu vyhaslosti bývá, pracoval pan M. zpočátku s neobyčejným nasazením, které ovšem nebylo možné vydržet donekonečna. O to těžší mu teď připadá vzdát se všeho, čeho doposud dosáhl, a začít znovu ve volnějším tempu. Nechce za žádnou cenu zklamat. Vždy patřil k těm nejlepším a podával špičkové výkony. Nemůže přece jen tak polevit. Následkem toho se ocitá v kleštích, neboť jeho vysoké osobní nároky jsou v rozporu s tím, na co skutečně stačí.

Projevy poklesu výkonnosti při burnout syndromu

- •nespokojenost s vlastním výkonem

- •nižší produktivita

- •vyšší spotřeba času a energie

- •ztráta nadšení

- •nerozhodnost

- •ztráta motivace

- •pocit selhání

1.3 Vývoj burnout syndromu

Většina autorů popisuje vývoj syndromu ve fázích. Vyhoření je tedy vnímáno jako dlouhodobý proces. Postižený může fázemi procházet postupně, do určité míry je však možné některé z nich přeskočit. Nejjednodušší model se skládá ze tří, nejsložitější z dvanácti stádií, jež se vzájemně překrývají a nelze je jednoznačně ohraničit. Jako příklad uvádím fázový model dvojice autorů Edelwiche a Brodského.

Příklad průběhu syndromu vyhoření

Idealistické nadšení

Téměř všechny vědecké modely vycházejí z typického příkladu jedince, který zpočátku pracuje s nadprůměrným nasazením. Velké ideály a množství energie jsou v rozporu s nereálnými nároky kladenými na sebe i své okolí. Jako příklad si uveďme sociálního pracovníka, jenž si myslí, že svou prací zachrání všechny drogově závislé ve svém obvodu. Předpokládá také, že mu jeho pozice zajišťuje pevné zázemí a že všichni jeho klienti skutečně hledají pomoc. Svou energii vynakládá neefektivně, neboť to s klienty myslí až příliš dobře. Přeceňuje své síly a hýří bezmezným optimismem. Stává se také, že se jedinec extrémně ztotožní se svou prací a klienty – žije tedy jen svým zaměstnáním a uzavírá se před okolním světem. Existuje samozřejmě řada zaměstnanců a podnikatelů, kteří se své práci sice věnují naplno, ovšem dovedou realisticky odhadnout překážky a k rozvoji burnout syndromu u nich nedochází. Jsou dokonce lidé, kteří se do práce zcela ponoří a díky ní pak zažívají pocit sebeuspokojení. I zde jde především o vyváženost, umírněnost a odpovídající kompenzaci.

Stagnace

V této fázi se náš sociální pracovník dostatečně seznámil s realitou a začíná přehodnocovat své počáteční ideály. Zažil několik zklamání. Stále vykonává svou práci, ale ta už pro něj není tak vzrušující jako na začátku. Věci, které dříve považoval za nedůležité (plat, možnosti kariérního růstu), se nyní dostávají do popředí jeho zájmu. Rodinný život dostává první trhliny. Celý jeho život se v podstatě omezil jen na práci. V tomto počátečním stadiu vyhoření ještě ani postižený, ani jeho nejbližší okolí nepozorují žádné známky onemocnění.

Frustrace

Postupem času sociální pracovník zjišťuje, jak jsou jeho možnosti ve skutečnosti omezené. Začíná pochybovat o smyslu svého snažení. Uvědomuje si vlastní bezmocnost. Zpochybňuje význam i výsledky své práce. Přibývají problémy s byrokracií a nedostatkem uznání ze strany klientů a nadřízených. V důsledku propastného rozdílu mezi tím, co by chtěl udělat, a tím, co lze reálně provést, vzrůstá jeho zklamání.

Apatie

Jako obranná reakce proti frustraci nakonec nastupuje vnitřní rezignace. Pokud se práce stává trvalým zdrojem zklamání a postižený nemá žádné vyhlídky na změnu, dělá jen to, co je nezbytně nutné. Vyhýbá se náročným úkolům i kontaktům s klienty a vše se snaží vyřídit co nejrychleji. Počáteční nadšení se zcela vytrácí. K tomu se přidávají pocity rezignace, popřípadě zoufalství, způsobené nedostatkem jiných možností uplatnění.

1.3.1 Vnitřní a vnější stresové faktory

Následující graf naznačuje, že vznik syndromu vyhoření je vždy podmíněn souhrou charakterových vlastností jedince a vnějších podmínek. Každého postiženého tyto faktory ovlivňují jinou měrou. Existují lidé, kteří rámcové podmínky snášejí spíš pasivně, ale i takoví, kteří si burnout syndrom do značné míry aktivně přivodí sami. Většina postižených patří mezi smíšený typ, jenž se nachází ve střední části grafu.

Vnitřní a vnější faktory syndromu vyhoření

(Zdroj: M. Burisch, Das Burnout-Syndrom)

Je-li někdo vystaven tlaku výhradně v důsledku působení vnějších rámcových podmínek a svého okolí (tedy bez výraznějšího vlastního přičinění), pak hovoříme o tzv. „opotřebení“, anglicky wearout. Naproti tomu workoholika, tedy člověka chorobně závislého na práci, pohánějí kupředu převážně nebo pouze jeho povahové vlastnosti. Nemusel by tolik pracovat, dělá to však z nutkavé vnitřní potřeby.

1.4 Vyhoření v profesní sféře a v soukromí

Řada odborníků se v běžné praxi zabývá problematikou profesního vyhoření, tedy lidmi, na něž jsou v zaměstnání kladeny vysoké nároky, kteří pracují neustále přesčas a domů se chodí jen vyspat (viz kapitola „Rizikové faktory“). Tento přístup je v pořádku, ovšem nezahrnuje všechny životní situace, jež mohou k syndromu vyhoření vést. Existuje totiž také něco jako vyhoření v osobním životě, popřípadě v rodinných vztazích. Typickým příkladem jsou lidé, kteří pečují o nemohoucího či chronicky nemocného rodinného příslušníka anebo vychovávají problematické dítě. To platí zejména tehdy, připojí-li se ještě problémy v zaměstnání jako třeba narušené pracovní klima.

‖ Příklad: Vyčerpávající všední den

Paní H. má tři děti a dům se zahradou. Dalo by se říct, že je šťastně vdaná. Angažuje se v místní samosprávě a stará se o svého nemohoucího otce. U jednoho z dětí se objevují známky problematického chování – paní H. se tedy musí obrnit trpělivostí a s dítětem absolvovat množství lékařských a psychologických vyšetření. Její muž je pracovně velmi vytížený a domů se vrací vždy až pozdě večer. V domě s nimi bydlí i tchyně, u níž se postupně rozvíjí demence. Do ústavu za žádnou cenu jít nechce. Dvakrát týdně si jde paní H. zasportovat a jednou týdně zpívá ve sboru. Pak ji jednoho dne manžel najde pozdě večer, jak brečí v kuchyni: „Já už nemůžu, já už prostě nevím, jak dál.“

Burnout syndrom se může rozvinout také u lidí zaměstnaných pouze na částečný úvazek. Jejich práce je sice méně časově náročná, ovšem to nemusí nutně znamenat zmírnění zátěže. V mnoha případech totiž dochází jen ke koncentraci pracovní náplně, která jinak zůstává stejná jako u plného úvazku. Mohou to potvrdit lidé, kteří si úvazek snížili s tím, že budou mít více času na odpočinek. Nyní musí zvládnout stejné množství práce, jenže v kratším čase. V odborném žargonu se tomu říká „zhuštění“. Syndromem vyhoření tedy můžete trpět, i když máte zkrácený úvazek, a dokonce i když jste nezaměstnaní. Rozhodující je kombinace zátěžových faktorů během určitého období. Největší nebezpečí pochopitelně hrozí tehdy, působí-li v pracovní i soukromé oblasti několik stresorů současně.

Table of Contents

O autorovi

Předmluva

1. Co je to vyhoření?

Burnout syndrom – čím se liší od stresu a deprese

Je vyhoření nemoc?

Podobnost se stresem

Jak vzniká chronický stres?

Rozdíly mezi vyhořením a depresí

Hlavní příznaky syndromu vyhoření

Vyčerpání

Odcizení

Pokles výkonnosti

Vývoj burnout syndromu

Vnitřní a vnější stresové faktory

Vyhoření v profesní sféře a v soukromí

Test: Jsem v ohrožení?

Vyhodnocení

Nápověda k hodnocení

2. Rizikové faktory v zaměstnání

Zvýšená pracovní zátěž

3. Rizikové faktory osobnostní

Vzorce chování

Poháněcí mechanismy – náš vnitřní hlas

Nízká odolnost

4. Jak se chránit před vyhořením

Jak na tom jste – co můžete udělat?

Situační analýza: Zloději a zdroje energie

Určete si cíle

Relaxace a cvičení

Vyřešte svou pracovní situaci

Změna postoje

Počítejte s překážkami

Kontrola pokroků