se psím hovnem na podrážce

zdeněk hledač

básně 2016 - 2017

básně 2016

nedohoda

časně k ránu vplížila se

(takových už znal jsem dost)

do pokoje v celé kráse

moje nová budoucnost

zdála se mi vyděšená -

snad, že nespím v pyžamu

(přece jen jsme muž a žena…)

řekl jsem, že nevstanu,

stejně nám to nevychází,

nám i stíny nestíní…

pro mě za mě ať si srazí

vaz… či židle v kuchyni

držím si od těla

držím si od těla své ruce nenechavé -

jen matně vzpomínám, že tíhly k pohlaví…

od přírody levý jsem dával přednost pravé,

té, co mě teď po nocích tluče do hlavy

špatně se usíná, když nevíš, jestli vstaneš -

ještě tak zaspat, až mě sejmou docela…

lexaurin s fernetem… tak dobrou, můry! - a než

nastavím ksicht, držím si ruce od těla…

mám špatnou paměť na rysy

mám špatnou paměť na rysy

těch vašich divných ksichtů,

však s tímhle, možná… snad… kdysi

jsme jedli stejnou šlichtu,

ta držka vyšlá z výčepu

nese punc nedůvěry,

když civím na ni do střepu

a ptám se: ty jsi který?

svinovské mosty

svinovské mosty… tolik směrů,

těch možností! tak adié

mrazivý vítr od severu

vrývá mi nehtem do šíje

GPS další křižovatky

pode mnou nitky kolejí…

tak jednosměrnou! v rámci zkratky -

o deset metrů hlouběji…

já za nic

můj sen měl sen - se seňoritou…

však to, co zvoní u dveří

je krutá srážka s realitou…

teď zamknul nás, a nevěří,

že co se krásné zdálo v hlavě

po probuzení neplatí,

a vzhlíží ke mně vyčítavě -

snad někam… směrem do gatí?

fakt vůbec nevím, co tam hledá -

já do snů svým snům nekecám…

(a jen si říkám: tomu běda,

čí sen zná svého člověka…)

literární komise

že prý mi nerozumí –

ač umím zdárně česky,

že prý mě nechápe –

ač mám dva roky vejšky

lehce mě přehlíží -

ač měřím k dvěma metrům,

že prý jsem mimo -

mimo svět, a metrum…

ještě se umím smát

ještě se umím smát

svým vlastním blbým kiksům:

v hubě mám automat

- zubů tři řady snad –

vhodné tak do komiksu…

ještě si dojetím

dokážu třepat bradu:

pláču, a to je tím,

že můj smích neletí

už ani pro parádu…

co mi chybí v CV

přepral jsem sám sebe – měl jsem slabou chvilku,

a tak jsem se zdatně skolil z pravoboku

jednou přesnou ranou přímo do zátylku

po které jsem chrabře zvolal: do útoku!

příště si dám bacha na sebe – tu krysu,

co je sobě Kainem, ač si bratrem není…

a teď nevím - uvést do životopisu

chlap, který se přežil? - nic moc ke chlubení…

v plné palbě

dnes už mi nehažte reklamu do schránky,

už mám dost všeho a sekeru u banky,

byt plný pičovin na čtyři životy,

k půlnoci opustím první z nich… pro boty

z papíru (ve slevě!) sjedu si tramvají,

ještě se s odporem rozhlídnu po kraji -

drahýs´ byl, živote! - sere mě (nejen to),

že jsi mi neslevil jediné procento…

návraty

když vracím se domů ke své ženě

jak kořist sebe v kvádru smýkám,

a svět se tváří vyděšeně…

být čelem ke zdi, zády nikam…

a ona něžně přivítá mě:

kde jsi byl? - páni, ta mě sjezdí! -

rozseká, slepí, podá rámě…

být zády nikam, čelem ke zdi…

když (potom) ve své hladomorně

lepkavé louže po mě smýčí

mám strach, že Svět je zpátky v normě:

piča je vše, a vše je v piči…

Konec ukázky

Table of Contents

Titulní strana

básně 2016

nedohoda

držím si od těla

mám špatnou paměť na rysy

svinovské mosty

já za nic

literární komise

ještě se umím smát

co mi chybí v CV

v plné palbě

návraty

básně 2017