EON

Znovuzrození dračího oka

(ukážka)

Alison Goodmanová

BRNO / 2009

Poprvé vydáno ve Spojených státech amerických nakladatelstvím Viking, členem Penguin Group, pod názvem EON v roce 2008.

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této knihy nesmí být reprodukována, uchovávána v rešeršních systémech nebo jakkoliv elektronicky, fotograficky či jinak přenášena bez předchozího písemného souhlasu majitele práv a nakladatele knihy.

© Alison Goodmanová, 2008

Translation © Jan Kozák, 2009

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2009

ISBN 978–80–7217–655–7

Věnuji své drahé přítelkyni Karen McKenziové.

BUVOLÍ DRAK

Světová strana: SEVER

Barva: purpurová

Dračí oko: pan Tyron

Strážce odhodlání

TYGŘÍ DRAK

Světová strana:

SEVERO-SEVEROVÝCHOD

Barva: zelená

Dračí oko: pan Elgon

Strážce odvahy

ZAJEČÍ DRAK

Světová strana:

VÝCHODO-SEVEROVÝCHOD

Barva: růžová

Dračí oko: pan Silvo

Strážce míru

DRAČÍ DRAK

(Zrcadlový drak)

Světová strana: VÝCHOD

Barva: červená

Dračí oko: žádný – zrcadlo

Drak je pohřešovaný přes pět set let.

Strážce pravdy

HADÍ DRAK

Světová strana:

VÝCHODO-JIHOVÝCHOD

Barva: měděná

Dračí oko: pan Čion

Strážce vnitřního vhledu

KOŇSKÝ DRAK

Světová strana: JIHO-JIHOVÝCHOD

Barva: oranžová

Dračí oko: pan Dram

Strážce vášně

KOZÍ DRAK

Světová strana: JIH

Barva: stříbrná

Dračí oko: pan Tiro

Strážce laskavosti

OPIČÍ DRAK

Světová strana: JIHO-JIHOZÁPAD

Barva: ebenová

Dračí oko: pan Džessam

Strážce důvtipu

KOHOUTÍ DRAK

Světová strana: ZÁPADO-JIHOZÁPAD

Barva: hnědá

Dračí oko: pan Bano

Strážce důvěry

PSÍ DRAK

Světová strana: ZÁPAD

Barva: slonovinová

Dračí oko: pan Garon

Strážce poctivosti

KANČÍ DRAK

Světová strana: ZÁPADO-SEVEROZÁPAD

Barva: sivě šedá

Dračí oko: pan Meram

Strážce štědrosti

KRYSÍ DRAK

Světová strana: SEVERO-SEVEROZÁPAD

Barva: modrá

Dračí oko: pan Ido

Strážce ctižádosti

Vybráno z původních svitků Džiona Tsua.

Nikdo neví, jak první dračí oči uzavřely nebezpečnou smlouvu s dvanácti energetickými draky štěstěny. V těch několika málo svitcích a básních, které přežily všechna ta staletí, začíná nit příběhu až dlouho poté, co člověk uzavřel dohodu s duchovním zvířetem o ochraně naší země. Říká se však, že stále existuje černý foliant, jenž líčí bouřlivé začátky a předpovídá tomuto prastarému spojení katastrofický konec.

Draci jsou bytosti schopné manipulovat s hua — přirozenou energií, která je přítomna ve všech věcech. Každý drak je spojen s jedním nebeským zvířetem ve dvanáctiletém cyklu síly, který se odvíjí od počátku času ve stále stejném pořadí: Krysa, Buvol, Tygr, Zajíc, Drak, Had, Kůň, Koza, Opice, Kohout, Pes a Kanec. Každý drak je rovněž strážcem jednoho z dvanácti hvězdných směrů a strážcem jedné z Velkých ctností.

Na každý Nový rok se jeden cyklus završí a začíná rok dalšího zvířete. Jeho drak se dostává do ascendence a jeho síla se na dvanáct měsíců zdvojnásobuje. Ascendentní drak se zároveň spojuje s novým učněm, který má být vzdělán v dračí magii. Jakmile dotyčný chlapec vstoupí do tohoto nového života, je předchozí učeň povýšen na dračí oko a získává plnou moc. Nahradí svého mistra, bývalé dračí oko, který odchází do výslužby zemdlený a k smrti vyčerpaný následkem čtyřiadvacetiletého spojení s drakem. Je to krutá smlouva, jež poskytuje dračímu oku nesmírnou moc — je schopen usměrňovat monzuny, měnit toky řek a zastavovat zemětřesení. Avšak výměnou za vládu nad přírodou se dračí oko pozvolna vzdává své hua ve prospěch draka.

Pouze ti chlapci, kteří dokáží energetického draka vidět, mohou doufat, že se stanou kandidáty na dračí oko. Je to vzácný dar vidět draka roku vašeho narození a ještě vzácnější je, když dokážete vidět kteréhokoli z ostatních energetických draků. Na každý Nový rok stane dvanáct chlapců, narozených před dvanácti lety, tváří v tvář ascendentnímu drakovi a modlí se, aby zvíře uznalo jejich vlohy za dostačující. Jeden z nich je poté vybrán a v tom okamžiku spojení — a v žádném jiném — mohou všichni lidé spatřit draka v celé jeho slávě.

Ženy nemají ve světě dračí magie místo. Říká se, že toto umění znesvěcují a že nemají fyzickou sílu ani hloubku charakteru, jež jsou potřebné k obcování s energetickým drakem. Panuje též názor, že ženské oko, které se až příliš rádo shlíží samo v sobě, nemůže uzřít pravdu světa energie.

KAPITOLA 1

Spustila jsem hroty obou mečů do písku arény. Byl to chybný pohyb, ale vleklá bolest v břiše mne přiměla, abych se přikrčila. Dívala jsem se, jak se bosá noha mistra šermíře Ranneho sune vpřed, jak přenáší váhu a rozmachuje se k prudkému úderu. Při výcviku s ním se mi vždycky svíraly vnitřnosti strachem, ale tohle bylo jiné. Tohle byla bolest spojená s krvácením. Copak jsem si špatně spočítala, kdy dostanu měsíčky?

„Co se děje, hochu?“ řekl mistr.

Vzhlédla jsem. Ranne stál nakročený, oba meče zkřížené a přichystané k ladnému švihu, kterým by mi mohl setnout hlavu. Rukama pevně svíral jílce. Věděla jsem, jak moc touží pohyb dokončit a zbavit tak školu mrzáka. Ale netroufal si.

„To už máš dost?“ zeptal se. „Ta třetí figura byla ještě horší než obvykle.“

Zavrtěla jsem hlavou a zaťala zuby v dalším návalu bolesti.

„To nic není, mistře.“ Opatrně jsem se narovnala, ale meče jsem nezvedla.

Ranne uvolnil svůj postoj a ukročil zpátky. „Na zítřejší obřad nejsi připraven,“ řekl. „A nikdy nebudeš. Neumíš ani dokončit sestavu předstoupení.“

Otočil se v kruhu a zlostně přejel pohledem po ostatních kandidátech klečících po obvodu pískového cvičiště. „Ta série musí být bezchybná, pokud máte předstoupit k zrcadlům. Rozumíte?“

„Ano, mistře šermíři,“ zaburácelo jedenáct hlasů.

„Prosím, jestli dovolíte, zkusím to znovu,“ řekla jsem. Mým tělem projela další křeč, ale já zůstala bez hnutí.

„Ne, Eone-jah. Vrať se zpátky do kruhu.“

Viděla jsem, jak se ostatních jedenáct kandidátů neklidně zavrtělo. Ranne připojil k mému jménu jah, prastarou slovní ochranu proti zlu. Poklonila jsem se a zkřížila na pozdrav své meče. Přitom jsem si představovala, jaké by to bylo vrazit mu je oba do hrudi. Za Rannem se rozvinula mohutná matná postava Tygřího draka a zírala na mě. Jako by ho můj hněv vždycky probudil. Soustředila jsem se na Zaječího draka a představila si jeho třpytivou siluetu v naději, že Strážce míru mi pomůže ovládnout hněv.

V kruhu kandidátů sebou trhl Dillon a rozhlédl se po aréně. Cítil snad draky? Byl bdělejší než ostatní, ale ani on nedokázal draka zahlédnout, aniž by předtím několik hodin meditoval. Byla jsem z kandidátů jediná, kdo dokázal dle libosti vidět všechny draky, samozřejmě až na Zrcadlového draka, který se kdysi dávno ztratil. Musela jsem napnout všechny síly, abych duchovní zvířata zahlédla, a pak na mě dolehla únava, ale byla to jediná věc, díky níž jsem dokázala vydržet poslední dva roky výcviku. Byl to také jediný důvod, proč se mohl mrzák jako já stát kandidátem — schopnost vidět všechny draky byla vzácná, ale ani to, jak mi mistr šermu Ranne rád připomínal, nebyla záruka úspěchu.

„Vrať se zpátky do kruhu. Hned!“ zařval Ranne.

Vypjala jsem se a ukročila dozadu. Příliš rychle. Pod chromou nohou mi uklouzl písek a já sebou smýkla doprava. Dopadla jsem tvrdě na zem. Následoval otupělý šok, pak přišla bolest. Projela ramenem, kyčlí, kolenem. Má kyčel! Neporanila jsem si ještě více kyčel? Natáhla jsem ruku podél břicha a přes kůži a svaly zatlačila na zdeformovanou kost. Ne, kyčel mě nebolela. Kost zůstala celá. A ostatní bolesti již polevovaly.

Dillon se na kolenou předklonil a vymrštil do vzduchu hrst písku. Blázínek — ještě tím všechno zhorší.

„Eone, jsi…?“

„Nevybočuj z řady,“ obořil se na něj Ranne. A do mě kopl. „Vstávej, Eone-jah. Děláš ostudu povolání dračího oka. Vstaň.“

Namáhavě jsem se zvedla na čtyři, připravena odkulit se, kdyby mě nakopl znovu. Ale žádný úder nepřišel. Popadla jsem své meče a zvedla se do stoje. Když jsem se narovnala, znovu mnou projela bolest. Už mi moc času nezbývalo. Musela jsem zpátky za svým mistrem, než se ukáže krev. Už šest měsíců od doby, co nás mé tělo zradilo poprvé, měl můj mistr ve své knihovně uzamčenou zásobu jemných látek a mořských hub, aby se o tom žádný ze slídilů nedozvěděl.

Právě zazvonil zvon odbíjející půl — kdyby mi Ranne dovolil odejít, stihla bych do odbití celé hodiny zajít domů a zase se vrátit.

„Mistře šermíři, mohu se do dalšího zazvonění uvolnit z výcviku?“ zeptala jsem se. Hlavu jsem měla uctivě skloněnou, ale oči jsem nespouštěla z Ranneho tupých, zatvrzelých rysů. Musel se narodit v roce Buvola. Nebo byl ve znamení Kozy.

Ranne pokrčil rameny. „Vrať své meče do zbrojnice, Eone-jah. Chodit zpátky už se neobtěžuj. Dalších pár hodin výcviku už tvé zítřejší šance stejně nezvýší.“ Otočil se ke mně zády a do arény místo mě povolal svého oblíbence Bareta. Mohla jsem odejít.

Dillon na mě pohlédl s ustaraným výrazem. Byli jsme z kandidátů nejslabší. Jemu bylo požadovaných dvanáct, stejně jako všem chlapcům v kruhu, ale vypadal jako osmiletý, já jsem byla zase chromá. Dřív by nás ani nenapadlo, že bychom se mohli pokládat za kandidáty na dračí oko. A ani teď jsme nečekali, že na zítřejším obřadu si Krysí drak vybere někoho z nás. Ve všech sázkových kruzích byly Dillonovy šance 30:1, ty moje 1000:1. Naše kurzy možná byly prachmizerné, ale ani rada nevěděla, jak se drak nakonec rozhodne. Za Ranneho zády jsem předstírala zívnutí a očekávala, že se Dillon usměje. Ten škubl koutky, ale napětí z jeho tváře nezmizelo.

V břiše jsem ucítila další křeč. Zatajila jsem dech a počkala, až odezní, pak jsem se otočila a opatrně vykročila k malé zbrojnici. Chromou nohu jsem za sebou táhla v písku. Dillonovy starosti byly oprávněné. Kandidáti už mezi sebou nebojovali o čest předstoupit k zrcadlům, ale stále jsme museli prokazovat svou sílu a zdatnost v obřadních sestavách s mečem. Dillon dokázal sestavu předstoupení aspoň dokončit, i když špatně. Mně se však ani jednou nepovedlo provést všechny složité pohyby Zrcadlového draka trojky.

Tvrdilo se, že je zapotřebí velká fyzická a mentální houževnatost, aby mohl člověk uzavřít smlouvu s energetickými draky a manipulovat se silami země. Mezi kandidáty se dokonce šeptalo, že dračí oko se postupně vzdává své životní síly ve prospěch draka výměnou za schopnost pracovat s energiemi a že tato smlouva způsobí jeho předčasné stárnutí. Můj mistr byl během posledního cyklu tygřím dračím okem a podle mých propočtů mu bylo něco málo přes čtyřicet. Přesto měl tvář a držení těla jako stařec. Možná to byla pravda — možná se dračí oko opravdu vzdává své životní síly — anebo můj mistr zestárl pod tíhou chudoby a životní smůly. Tím, že vsadil na mě, riskoval vše.

Ohlédla jsem se přes rameno. Ranne se díval, jak Baret provádí první figuru. Při pohledu na všechny ty silné, tělesně zdatné chlapce, kteří mezi sebou soupeřili o čest mu sloužit, mě napadla otázka: Mohl by si Krysí drak opravdu vybrat mě? Byl to strážce ctižádosti, takže fyzickou zdatností se možná ovlivnit nenechá. Obrátila jsem se na severo-severozápad a zaostřila mysl, až jsem spatřila na písku Krysího draka, mihotal se jako fata morgána. Drak vyklenul krk a zatřásl svou hustou hřívou, jako by si všiml mé pozornosti.

Kdyby si mě vybral, pak bych v jeho službách působila dvacet čtyři let. Nejprve bych byla v učení u stávajícího dračího oka a po jeho odchodu do výslužby bych s energiemi pracovala sama. Vydělala bych si veliké jmění, i když bych odváděla dvacetiprocentní podíl svému mistrovi. Nikdo by si netroufl na mě plivat, přežehnávat se na ochranu před zlem nebo znechuceně odvracet tvář.

V opačném případě bych mohla mluvit o štěstí, kdyby si mě můj mistr ponechal ve svém domě jako sluhu. Byla bych jako Čart, pomocník pro všechno s tělem tak deformovaným, že vypadalo jako úděsná parodie sebe sama. Před čtrnácti lety se Čart narodil Rille, jedné z neprovdaných služebných, a přestože mému mistrovi se z pohledu na jeho znetvoření dělalo zle, nechal ho žít ve své domácnosti. Čart se nikdy nedostal mimo prostory pro služebnictvo a spával na matraci u kuchyňských kamen. Kdybych zítra selhala, mohla jsem jen doufat, že mi můj mistr prokáže podobnou milost. Než mě před čtyřmi lety našel, pracovala jsem na solné farmě. Raději bych s Čartem sdílela matraci u kamen, než bych se vrátila do takové bídy.

Zastavila jsem se a zašmátrala v mysli po Krysím drakovi, aby mě ovanula energie toho úžasného zvířete. Ucítila jsem, jak mi jeho síla jiskří v těle. Mluv se mnou, prosila jsem. Mluv se mnou. Vyber si zítra mě. Prosím, vyber si zítra mě.

Žádná odpověď.

Tupá bolest ve spáncích přešla v hotová muka. Příliš jsem se snažila udržet ho před svým vnitřním zrakem. Drak mi ze zorného pole vyklouzl a vzal s sebou i moji energii. Zapíchla jsem meč do písku, abych nespadla, a zalapala po dechu. Jsem to ale hlupák! Copak se nikdy nepoučím? Drak přece komunikuje jen se svým dračím okem a jeho učněm. Zhluboka jsem se nadechla a vytáhla meč ze země. Proč tedy vidím všech dvanáct draků? Kam až má paměť sahala, vždycky jsem měla schopnost zaměřit mysl do světa energie a vidět jejich veliká průsvitná těla. Proč jsem obdržela takovou schopnost v tak poznamenaném těle?

S úlevou jsem přešla z písku na dlážděný dvůr zbrojnice. Ostré křeče v břiše konečně polevily a vystřídala je vleklá, tupá bolest. Starý zbrojmistr Hian seděl na bedně vedle dveří zbrojnice a leštil menší začernalou dýku, kterou předtím vytáhl z pece.

„Zase tě vyhodili?“ zeptal se, když jsem šla kolem.

Zastavila jsem se. Hian na mě nikdy předtím nepromluvil.

„Ano, zbrojmistře,“ řekla jsem a sklopila bradu v očekávání, že mě vyplísní.

Hian držel dýku před očima a prohlížel si čepel. „Řekl bych, že sis vedl dobře.“

Vzhlédla jsem a střetla se s jeho pohledem. Ze zarudlé slévačovy kůže vystupovala zažloutlá bělma.

„S tou nohou bys nikdy neprovedl Zrcadlového draka trojku správně,“ řekl. „Zkus raději Obráceného Koňského draka dvojku. Už to tu jednou bylo. Ranne ti to měl říct.“

Snažila jsem se tvářit jakoby nic, ale srdce mi nadějí vyskočilo až do krku. Byla to pravda? Ale proč mi to říkal? Možná se jen bavil na účet mrzáka.

Zbrojmistr vstal a přidržel se zárubně, aby se narovnal. „Nevyčítám ti, že mi nevěříš, hochu. Ale zeptej se svého mistra. Je to jeden z nejlepších dějepisců v okolí. Poví ti, že mám pravdu.“

„Ano, zbrojmistře. Děkuji vám.“

Hlasitý výkřik nás oba přiměl ohlédnout se po kandidátech v písečné aréně. Baret klečel na kolenou před Rannem.

„Mistr šermíř Louan platil za jednoho z nejlepších učitelů obřadu předstoupení. Škoda, že odešel do výslužby,“ řekl Hian zpříma. „Máš doma cvičební meče?“

Přikývla jsem.

„Tak si dnes večer nacvič Obráceného draka dvojku. Než začne tvůj očistný rituál.“ Sešel toporně se schodů, ale pak se ještě otočil. „A pověz svému mistrovi, že ho pozdravuje starý Hian.“

Dívala jsem se za ním. Pomalu odcházel k bráně, která vedla dolů do kovárny, a jeho kroky doprovázelo vzdálené bušení kladiva do kovadliny. Pokud měl pravdu a já bych mohla Zrcadlového draka trojku nahradit Obráceným Koňským drakem dvojkou, pak bych sestavu předstoupení dokázala bez potíží provést.

Vešla jsem do studené, zešeřelé zbrojnice a chvíli počkala, až se mé oči rozkoukají. Nebyla jsem tak přesvědčená jako zbrojmistr, že by rada povolila změnu v obřadu, zvlášť pokud šlo o sestavu Zrcadlového draka. Dračí drak byl ostatně symbolem císaře a podle legend císařská rodina pocházela z draků a stále měla v žilách dračí krev.

Jenže Zrcadlový drak byl už pět set let ztracený. Nikdo nevěděl, kdy nebo jak vlastně zmizel. Podle jedné verze císař draka kdysi dávno urazil, druhá líčila strašlivý boj mezi duchovními zvířaty, při němž Zrcadlový drak zahynul. Můj mistr říkal, že všechny ty příběhy jsou jen báchorky a že pravdu i se všemi záznamy pohltil čas a požár, který zachvátil sál Zrcadlového draka. A on to musel vědět, neboť, jak právě řekl zbrojmistr, můj mistr byl veliký dějepisec. Pokud existovala nějaká stará varianta série předstoupení, pak ji jistě najde.

Ale napřed jsem mu musela říct, a to prosím den před obřadem, že nezvládnu sestavu Zrcadlového draka. Zachvěla jsem se při vzpomínce na šrámy a podlitiny, k nimž jsem přišla při jeho posledním záchvatu nespokojenosti. Věděla jsem, že jeho ruku vedlo zoufalství — za posledních deset let připravoval můj mistr šest kandidátů a nikdo z nich neuspěl — ale na jeho hněv jsem se rozhodně netěšila. Sevřela jsem pevněji rukojeti mečů. Musela jsem zjistit, zda je Obrácený Koňský drak číslo dvě povolený. Byla to má největší šance.

Můj mistr nebyl žádný blázen. Před obřadem by mě moc tvrdě nezbil. Záviselo na tom příliš mnoho věcí. A pokud by se jeho dějepisné svitky shodovaly s Hianem, do mého očistného rituálu zbývaly nejméně čtyři hodiny, během nichž jsem mohla zvládnout novou figuru a její přechodné prvky. Nebylo to právě mnoho času, ale mělo by to stačit. Pozvedla jsem nad hlavu meče v gestu, jímž začínal Obrácený drak dvojka, a sekla lehce levým mečem dolů, vědoma si stísněného prostoru kolem.

„Aj, chceš nás tady všechny pobít?“ obořil se na mě zbrojíř ve službě.

Zarazila jsem se a spustila hroty mečů k zemi.

„Omlouvám se, zbrojíři,“ vyhrkla jsem. Byl to ten vyzáblý chlapík, který rád dával lekce. Podala jsem mu meče rukojeťmi napřed a čepelemi směrem k zemi. Viděla jsem, jak krátce sevřel ruku na ochranu proti zlu, a pak si je vzal.

„Nějaké škody?“ zeptal se a podržel jeden meč naplocho, aby zkontroloval ocel.

„Ne, zbrojíři.“

„Jsou to drahé zbraně, abys věděl, žádné hračky. Musíš s nimi zacházet s úctou. A ne se jimi ohánět uvnitř. Kdyby každý —“

„Děkuju, zbrojíři,“ řekla jsem a odcouvala ke dveřím, než spustí tu litanii naplno. Pořád ještě řečnil, když jsem utíkala po schodech pryč.

Nejsnáze se ze školy chodilo zadem přes arénu a přes hlavní bránu, ale já měla strach jít znovu kolem Ranneho. Raději jsem se dala po prudké pěšině svažující se k jižní bráně školy. Levý bok mě po náročném nácviku bolel a pro křeče v břiše jsem se skoro nemohla nadechnout. Když jsem přišla k jižní bráně a znuděný strážník mě pustil ven, už ze mě kapal pot, jak jsem se snažila nekřičet.

Cestu za školou lemoval asi tucet domácích krámků, které tvořily vnější okraj tržnice s potravinami. Ve vzduchu se vznášela vůně rozpáleného vepřového sádla a dokřupava propečené kachny. Opřela jsem se o zeď školy, abych si ochladila záda o kámen, a pozorovala dívku v modrých šatech kuchyňské pomocnice, jak se proplétá mezi hloučky klevetících trhovců a zastavuje se u okénka prodavače vepřového. Bylo jí zhruba šestnáct — tolik, co ve skutečnosti mně — a tmavé vlasy měla ledabyle stažené do smyčky copu „neprovdané dívky“. Dotkla jsem se konce krátkého copánku ze svých černých vlasů, o délce, jakou směli nosit kandidáti. Kdyby mě zítra vybrali, nechala bych si je narůst do pasu, abych si je pak mohla zaplétat do dvojité smyčky copu dračího oka.

Dívka se sklopenýma očima ukázala na vystavenou uzenou kýtu. Mladý učeň maso zabalil do látky a položil ho na lavici. Dívka počkala, až ukročí zpátky, pak vedle položila peníz a vzala si balík. Beze slova, bez očního kontaktu, bez jediného doteku — bylo to všechno velmi spořádané. Ale já vycítila, že mezi nimi něco je.

Vskrytu duše jsem věděla, že to není počestné, ale přimhouřila jsem oči a zahleděla se na ně, jako jsem se dívala na draky. Zprvu jsem neviděla nic. Pak jsem vnitřním okem postřehla jakousi změnu, jako kdybych přistoupila blíž, a mezi chlapcem a dívkou se vzedmula zářivá oranžová energie, vířící kolem jejich těl jako malý monzun. Ve vnitřnostech a v duši jsem ucítila hořkost. Sklopila jsem oči k zemi, připadajíc si jako vetřelec, a mrknutím jsem zření v mysli zapudila. Když jsem se podívala zpátky, dívka se už otáčela k odchodu. Po energii kolem nich nebylo ani stopy. Ani stopy po té tepající záři, která zanechala v mé mysli tak palčivý vjem. Jak to, že jsem tak náhle dokázala spatřit tak intimní lidskou energii? Můj mistr ani můj instruktor o ní nikdy nemluvili — emoce nebyly doménou dračí magie. Další odlišnost, kterou jsem musela před světem tajit. Odlepila jsem se od zdi. Musela jsem ze svých svalů vypudit ten příval síly a studu.

Dům mého mistra stál o tři ulice dále, ve svahu kopce. Bolest v mém boku se změnila: místo důvěrně známého pnutí po namožení jsem teď cítila ostřejší, varovné píchání. Potřebovala jsem si dát horkou koupel, pokud jsem měla doufat, že nacvičím sestavu předstoupení. Ulička vedle krámku prodavače vepřového se nabízela jako vhodná zkratka. Pokud ovšem byla prázdná. Zaclonila jsem si oči a pozorně hleděla do úzkého průchodu. Zdálo se, že žádné nebezpečí nehrozí. Nebyli tam žádní dělníci z doků, kteří by si přišli vykouřit dýmku, případně se pobavit honičkou za kulhajícím mrzákem. Vykročila jsem, ale vzápětí se zarazila, protože dav se známým způsobem zavlnil. Lidé se klidili ke kraji cesty a padali na kolena, brebentění náhle ustalo.

Table of Contents

KAPITOLA 1