Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Lenka Rožnovská

KUŘÁTKO ŤUTÍK (ukážka)

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5196. publikaci

Lenka Rožnovská (www.lenkaroznovska.cz)

Ilustrace Magda Veverková Hrnčířová (www.ilustracemagdaveverkova.cz)

Odpovědná redaktorka Helena Varšavská

Sazba a elektronická verze Antonín Plicka

Návrh obálky Magda Veverková Hrnčířová

Zpracování obálky Antonín Plicka

Počet stran 80

Vydání 1., 2013

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2013

ISBN 978-80-247-4584-8

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-8592-9 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-8593-6 (ve formátu EPUB)

V kurníku

Za kopcem jménem Hrbatá bába je útulná zahrádkářská osada. Jsou v ní zahrádky jako malované. Poslední zahrádka patří dědečkovi Petříkovi. Je to zahrádka malá, ale čistá a pěkně upravená. Nekvetou v ní ani lilie, ani chryzantémy, neroste v ní ani chřest, ani pastinák, nestojí v ní chatka, ale kurník.

Kurník je malý přístřešek pro slepice. Jsou v něm kukaně. Kukaň není hnízdo pro kukačku, ale je to proutěný domeček. Je vystlaný slámou a místa je v něm tak akorát pro jednu slepičku. Slepička se v kukani uvelebí a snese vajíčko.

Někdy je vajíčko bílé, jindy dohněda, někdy se povede vajíčko velké, jindy zase malé, jak kdy. Je-li vajíčko povedené, slepička se kdákáním pochválí.

Když slepice snese vajíčko, jde si za odměnu vyhrabat zrníčko. K večeru je slepička z věčného kdákání, snášení vajec a hrabání tak utahaná, že chodí brzy na kutě. Vyskočí na hřad, hlavičku schová pod křidýlko, zavře oči a spí.

Pšš, nerušte! V kurníku dědečka Petříka už se klimbá. Na hřadě odpočívají tři slepičky – tři tetičky. Vlevo na hřadu spí slepička Kokodačka. Dědeček Petřík ji tak pojmenoval, protože umí krásně kdákat. Její kokoko kdák kdák zní, jako by zpívala umělkyně z národní opery. Vpravo spí slepička s rezavým peřím. Pro to své rezavé peří dostala jméno Rézinka. Mezi Kokodačkou a Rézinkou má své místečko Profesorka. Je to slepička nejstarší, ale ze všech nejdůležitější. No, nejdůležitější, abyste věděli, ona se tak cítí. Myslí si, že když je nejstarší, má největší slepičí mozeček, a proto může do všeho kdákat a mít poslední slovo. A také má kolem očí tmavší pírka, vypadá to, jako by měla brýle.

Málem bychom zapomněli na Truhlíka! I on bydlí v kurníku. Truhlík je králík, přespává v bedničce od brambor. Je to králík bulík. Kam ho ráno posadíš, tam ho večer najdeš. Slepice Kokodačka, Rézinka a Profesorka si ho proto rády dobírají.

Ranní rozcvička

Sluníčko bylo ještě v kanafasu, ale v kurníku dědečka Petříka už bylo živo.

„Děvčata, vstáváme, bude rozcvička,“ zavelela Profesorka a sama seskočila z hřadu a protahovala si křidýlka.

Rézinka a Kokodačka poslušně seskočily na zem a cvičily podle své velitelky. Roztáhnout levé křídlo, pravé křídlo, natáhnout pravou nožku, levou nožku, vystrčit zadeček a přičapnout. Celou sestavu opakovat pětkrát. A raz a dva a tři a čtyři.

„Truhlíku, vstávej, lenochu líná,“ rozběhla se Profesorka k bedýnce s králíkem a začala ho tahat za uši. Králík otevřel půl levého oka, nosánkem si odfrkl, oko zavřel a spal dál.

„No tohle, to je nezdvořák!“ rozzlobila se Profesorka.

„Je to sprosťák,“ přisvědčila Rézinka.

„Nekňubák, kdák,“ přidala si Kokodačka.

Jen počkej, Truhlíku, na Profesorku si nikdo nebude dovolovat, pomyslela si slepice a pokynula Rézince a Kokodačce. Ty dvě už věděly, co mají dělat. Pařátky škrábaly o kámen.

„Truhlíku, uteč,“ zakdákala Profesorka, „děda Petřík si brousí nůž, chce tě na pekáč, kdáč kdáč.“

Do králíka jako když píchne vosím žihadlem. Vyskočil z bedničky a hup, hop, dup, schoval se za kukaně.

„Kokoko, kják, kják,“ chechtaly se po slepičím způsobu ty tři zlé tetky.

V zámku zarachotil klíč, dveře kurníku se otevřely. Slepice se vyhrnuly ven. Div, že neporazily dědečka Petříka.

„Truhlíku,“ volal dědeček Petřík, „kde jsi?“ Králík Truhlík zadupal zadníma nohama. „Truhlíku, ustrašený bulíku,“ domlouval dědeček králíkovi, když ho bral do náruče, „čeho ses bál? Slepice zlobí, viď. Pojď, dáš si něco dobrého na zub a zase bude líp.“

Dědeček odnesl králíka mezi pampeliškové listí. Králík ho pomalu chroupal a umiňoval si, že už ho slepice nedoběhnou, že si zítra na ně dá lepší pozor.

Table of Contents

V kurníku

Ranní rozcvička