Linda Chopin

Zatmenie Mysle

2014

Autorské práva

Zatmenie mysle napísala © Linda Chopin,MMXIII; Obálka: © Druska Books, MMXIV; Vydavateľ elektronickej knihy: © Druska Books.

Všetky práva vyhradené. Nijaká časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná, uchovávaná v rešeršných systémoch alebo prenášaná akýmkoľvek spôsobom vrátane elektronického, mechanického, fotografického či iného záznamu bez predchádzajúceho písomného súhlasu autora, respektíve vydavateľa.

ISBN: 978-80-89646-47-0

Jedno čínske príslovie vraví: Daj pozor na svoje myšlienky, stanú sa slovami. Daj pozor na svoje slová, stanú sa skutkami. Daj pozor na svoje skutky, stanú sa zvykmi. Daj pozor na svoje zvyky, stanú sa tvojím charakterom. Daj pozor na svoj charakter, stane sa tvojím osudom.

„Ahoj,“ vložila som svoju dlaň do Lukášovej a vtiahla ho k sebe na izbu. Dívala som sa mu do očí a na chvíľu mi napadlo, či je viac stratený on, alebo ja.

„Ahoj Linda,“ keď si priložil svoje pery k mojim, vedela som, že nie je stratený.

Pobozkal ma na pery. Priložil si ich na moje a úplne pomaly, letmo sa mi ich dotkol. Kým mi dával pusu na pery, tak som myslela na to, že nie je stratený. Voňal rovnako, ako som si pamätala a nebol stratený, pretože keď mi tú pusu dával, tak si ma pritiahol k sebe a ja som cítila, že je tvrdý. A cítila som aj to, ako mi srdce začalo biť medzi nohami.

„Nemám poháre. Nevadí?“ usmiala som sa a sadla si do tureckého sedu priamo medzi jeho nohy.

Vzal fľašu a otvoril ju. Lakťom som sa opierala o jeho pravé stehno a dívala sa mu do očí a na ruky.

„A teraz čo?“ podal mi fľašu írskej.

Pokrčila som plecia a vzala ju.

„Nič,“ priložila som fľašu k perám a odpila z nej. Potom som mu ju podala a kývla hlavou, aby urobil to isté.

Podávali sme si ju v určitých intervaloch, ktoré sme predlžovali, aby sme dokázali vnímať jeden druhého a všetko, čo sa s nami deje čo najdlhšie.

„Vždy si dávaš veľký pozor na to, čo kde povieš? Potom musíš byť stále v strehu.“

Položila som fľašu na zem a on sa dotkol dlaňou mojich vlasov. Vzal si ich medzi svoje prsty a dotkol sa mi aj tváre a krku.

„Väčšinou!“ napätie, ktoré medzi nami vibrovalo by sa dalo nakrájať.

Vnímala som ho celým telom. Tú zúrivosť a oheň, ktorý prúdil mojimi žilami a prenikal do každej bunky môjho tela. Cítila som hlbokú sexuálnu príťažlivosť v čistej forme, ktorá sa predierala von cez moje oči.

„Nemyslíš, žeby bolo uvoľňujúce, keby si sa prestal ovládať?“ dvihla som hlavu a pozrela sa mu do tváre.

Vytiahol obočie, ale rýchlo som dopovedala to, čo som chcela.

„Zaťažuješ sa tým. Aj myseľ, ale aj telo. Nemôžeš vždy fungovať na dvesto percent. Je to oslobodzujúce, ak sa naučíš vysloviť všetko.“

„Neviem, neskúsil som.“

Natiahol sa za fľašou a odpil z nej. Oči sa mi leskli. Na perách som mala hlúpy úsmev, ale vôbec mi to nevadilo.

„Skús, niekedy. Nemôžeš žiť v obale. Nemusíš hneď všetko a priamo, ale skús s obyčajnými vecami a stoj si za tým. Začni s ľuďmi, ktorí sú ti aj tak ukradnutí.“

Usmial sa a prešiel rukami po mojich vlasoch. Zahmlievalo sa mi pred očami a celá som sa striasla. Úplne.

„Zahráme sa vadí, nevadí?“ opýtala som sa ho.

„Akože nejaký tréning?“ zasmial sa.

Prikývla som.

„Moje pravidlá. Povieme si témy. Práca, jedlo, túžba, myseľ. Ak vadí, napr. myseľ, posunieme na inú tému, ktorá nevadí. Kladieme si otázky a odpovedáme, ale bez uváženia a ak zvládneme tie, ktoré nevadili, budeme sa vracať späť k tým, ktoré vadili. Podstatné je, aby sme odpovedali bez uváženia.“

Vtedy si už priložil špičku ukazováka na moje pery, prešiel mi ním po nich a vsunul mi ho do pusy. Odvrátila som oči a vysunula svoj jazyk tak, aby som ním dokázala obopnúť špičku prsta, ktorým sa dotýkal mojich pier. Prešla som po ňom a vzala ho medzi pery.

„OK, chcem to zažiť, ale moje pravidlá doplníme tiež. Ak niekto posunie tému, čiže neodpovedá, tak si vyzlečie to, čo mu ten druhý povie.“

Odpila som a prikývla. Ešte stále som sedela v tureckom sede medzi jeho nohami na zemi, ale to, že sa mi neustále hrabal vo vlasoch spôsobovalo, že som vyzerala asi ako nejaká psychopatka. Blbý úsmev, ´tik´ a všade husia koža. Medzi nohami som mala mokro a napriek tomu, že som sa Lukáša vôbec nedotkla, som vnímala aj to, že mal navreté nohavice. Ruka sa mi šmykla po jeho stehne, ale vždy keď sa takmer dostala na miesto, ktoré bolo na prasknutie som ju siahla späť.

„Čo by si vynechal?“ opýtala som sa ho.

„Prácu.“

„Dobre. Ty prácu a ja pocity.“

„Aj túžba je cit.“

Prešiel rukou po mojom krku, zatiahol ma za vlasy, aby som zaklonila hlavu a druhá ruka sa mu posunula cez môj krk až pod košeľu. Posúval ju, kým sa mi nedotkol bradaviek. Ak by som vtedy mohla, tak ho pohľadom zničím. Doslova, ale odolávala som.

„Pocit, túžba je pocit a city nemiešame, máme dohodu!“

Usmiala som sa a on ma pustil. Prešla som mu svojimi prstami po perách a podala fľašu, ktorú sme bez slov dopili. Raz on odpil, raz ja, kým neostala prázdna.

„Beriem späť,“ usmial sa.

„Ako myslíš. Túžba je pocit, aj orgazmus je pocit. Späť sa nič neberie, lebo to znamená, že myslíš. Mám bod, dole tričko,“ chcel niečo namietnuť, ale nedovolila som a tak si tričko stiahol bez slova.

„Ja myslím a vždy a práve s tým bude problém.“

Začal mi pomaly rozopínať košeľu. Od spodku. Kľakla som medzi jeho stehná a dovolila mu to. Hlavu som mala sklonenú a dívala som sa, ako jeho prsty narábajú s každým jedným gombíkom, ako ich prevlieka cez malinké dierky, aby mi ju celú rozopol.

„Určite s tým, že myslíš problém nebude, neboj. Musíš myslieť rýchlejšie a hneď vysloviť všetko, čo ti napadne.“

Medzitým, ako som hovorila mi stiahol košeľu cez plece a vytiahla som obe ruky z rukávov. Ostala som v podprsenke a on ma jemne chytil pod krk. Obopol mi ho prstami a naklonil sa ku mne. Vsúval si jazyk do mojej pusy, hlboko, našiel môj a pomaly ho začal obchádzať. Cítila som chuť írskej whisky a každý jeden chuťový pohárik, ktorými sa dotýkal tých mojich na mojom jazyku, v mojej puse. Zastavila som ho.

„Čo vlastne chceš? Poznáš všetky svoje slabé stránky?“ chytila som ho rukami za stehná, inak by som sa poskladala.

Točila sa mi hlava z alkoholu, zo vzrušenia, z toho ako voňal. Kľačala som pred ním, držala som ho cez stehná za ruky, dlane, aby sa ma nemohol dotýkať.

„Chcem prežiť život plný uspokojenia a áno, myslím si, že poznám všetky svoje stránky, nie len slabé!“

Usmial sa a priložil celú dlaň na môj prsník. Aj cez jemnú čipku, ktorá tvorila podprsenku musel vnímať, že mám tvrdé bradavky.

„Uspokojenia? Si prvý, od koho to počujem, že chce byť uspokojený a nie skôr spokojný. Darí sa ti?“ neprestávala som sa smiať. „A ak mi povieš, ktoré sú tie slabé, ktoré poznáš, dám si dole podprsenku. Alebo stačí jedno. Najsilnejšie spomedzi najslabších.“

„Vydieraš ma, to ti nemôžem prezradiť. Podľa mňa to majú ženy ľahšie. Ak chcú byť uspokojené. Ty ak chceš, stačí ti len ukázať prstom. Mne nie!“

„Tebe nie? Prečo?“ oprela som čelo o jeho brucho, priamo nad gombíkom nohavíc. Automaticky nadvihol panvu, ale ja som chytro dvihla hlavu späť do vodorovnej polohy.

„Vždy som si myslela, že muži nemusia vedieť, čo má žena v hlave. Stačí, ak je pekná hlava a potom sa všetko rieši ľahšie. Aj sex.“

Stiahol mi cez plece jedno ramienko a potom aj druhé, ale ja som zabrzdila jeho ruky tak, že som ich vzala do svojej dlane a preplietla prsty medzi jeho.

„A tie slabé stránky? Nezneužijem ich proti tebe, neboj“.

„Nezlomíš ma a hovoril som, že ty s tým uspokojovaním nemôžeš mať problém. Teda ani s jedným typom mužov, ani s tým druhým, ktorý si na obsah hlavy potrpia. Vyzleč sa Linda.“

Tvárila som sa, že ho nepočujem a pomaly začala rozopínať gombík na jeho nohaviciach.

„Neodpovedal si, vyhol si sa. Aj tak ťa raz zlomím, takže dole aj nohavice.“

Postavil sa a stiahol ich. Tvárila som sa, že je všetko tak, ako bolo, že ma to vôbec nevzrušilo a že to, že nemá nohavice ani tričko je úplne v poriadku.

„Ty testuješ ženy? Napríklad, že empatická, nezávislá, prijemný hlas, ambiciózna, vášnivá, mierne drzá, aktívna. Hm? Určite máš niečo, čo musí mať, aby si ju pretiahol.“

Postavila som sa obkročmo nad jedno jeho koleno a rozopla si aj ja rifle. Stiahla som zips a pomaly aj nohavice, cez zadok. Ostala som stáť priamo pred ním len v spodnom prádle. Chytil ma za zadok.

„Áno, musí mať kontrasty. Ako ty. Si sebestačná, do určitej miery nenásytná a panovačná a sebecká a pri tom milá a vrúcna.“

„Hm, si milý.“

Vytiahla som koleno a položila ho na jeho stehno. Dlaňami som obopla jeho tvár a priložila pery k jeho perám. Ruka sa mu automaticky začala šmýkať po mojom zadku a tak som sa odtiahla.

„Odkáž ctiteľkám, že si môj!“

Vsunul si ruku do mojich nohavičiek a okamžite mi ich aj stiahol.

„Len či to budú akceptovať.“

„Budú, lebo ty už vieš, čo je podstatné pre teba.“

Rozopla som si aj podprsenku a stiahla ju. Stála som nad ním úplne nahá a rozkročila sa trochu viac. Okamžite si vsunul ruku medzi moje stehná. Mal horúce dlane, ktoré sa šmýkali po vnútornej strane mojich stehien, až kým sa ma nedotkol medzi nohami. Takmer okamžite do mňa vsunul dva prsty a ja som sa mu zas vytrhla.

„Budú, lebo si nesmierne inteligentný, tolerantný, vnímavý, dostatočne švihnutý, aby si nepôsobil úplne seriózne, aj keď si a tak im to vysvetlíš. Že si môj.“

Vzala som ho za zápästia, postavila a oprela o stenu. Určite bola príšerne studená a chladila mu chrbát. Pozeral sa mi do očí a ja som sa tiež dívala priamo do jeho očí. Pery som mala pootvorené, ale bolo nemožné ich privrieť úplne, zadusila by som sa. Nestíhala by som dýchať iba nosom.

„Uvoľni si ruku,“ počula som vlastný hlas. „Ani sa nepohneš, jasné?“

Musel cítiť vôňu môjho šampónu aj cez dych, ktorý bol po alkohole.

„A dívaj sa mi do očí.“

Viem, že keď som toto vyslovila, tak som vôbec nemyslela.

Priložila som si jeho ruku na môj krk, na tepnu, ktorá bila ako keby som behala druhé kolo na Košickom maratóne. Nikdy som ho nebehala. Ani prvé. Bol strašne tvrdý, cítila som, ako ho to vzrušuje.

„Pokračuj,“ dýchal mi do vlasov.

Všade som mala zimomriavky a jeho ruku, ktorá bola v mojej dlani som posúvala nižšie až na prsia. Medzi prsia a potom som ju priložila priamo na prsník. Telom mi prebehla triaška. Dýchala som sústredene a zhlboka, aby som ho dokázala viesť. Bradavky mi stvrdli okamžite a ak by som neposunula jeho dlaň nižšie, tak mu ju prepichnú.

„Dochádza mi dych.“ Počula som ho, ale nevnímala.

Priklonila som sa k nemu, úplne blízko. Moja ruka viedla jeho dlaň po mojom brušku až na moje stehno. Roztiahla som nohy a pootvorila pery.

„Chcem ťa, Lukáš, veľmi.“

Bol nedočkavý, ale zastavila som ho.

„Počkaj, nesmieš si ju posúvať sám!“ a on čakal.

Moja ruka bola totálne ľadová a jeho naopak, úplne horúca. Mal horúce dlane, ktoré som posúvala vyššie a keď som ju dostala tam, blízko tam, kde ju chcel mať, tak som zacítila na svojej dlani to, čo musel vnímať aj on. Že som mala zmáčané obe stehná.

„Pokračuj, Linda,“ rešpektoval, že sa nesmel pohnúť a ja som vsunula celú jeho dlaň úplne pod seba a prešla ňou od zadočku až po bruško.

„Chceš ma ochutnať, ovoňať?“

„Chcem!“

„Vsunieš si do mňa prsty?“

„Áno,“ a už som neudržala jeho ruku. Vsunul si do mňa ukazovák a prostredník a ja som sa zas vyšmykla a stisla ho za zápästie.

„Už nemyslíš. Dohoda bola, že sa ani nepohneš!“ kolená sa mi podlamovali, hlava sa mi točila a bolo mi až nevoľno z toho, ako veľmi som túžila potom, aby to mučenie ukončil.

„Dohodla padla, Linda. Prechádzam do útoku.“

„Nepustím ti ruku. Dohoda dnes padne len vtedy, ak to budem chcieť ja. Ukáž!“ z môjho pohľadu mu muselo byť jasné, že som to myslela smrteľne vážne.

Nohy som dala od seba, vzala pomedzi prsty jeho prsty a pomaly ich vsunula do seba. Na chvíľu, aby boli mokré. Potom som mu ich priložila na pery. Medzi jeho a moje pery, aby vedel, ako chutím. Prechádzala som jeho prstami po jeho perách, ktoré chutili po mne a potom som ukazovák jeho ruky vsunula medzi svoje pery a obopla ho perami, obkrúžila jazykom a jemne hrýzla. Každý kúsok jeho tela bol napnutý a môjho tiež.

„Stačilo moja!“ zatiahol ma prudko za vlasy a otočil čelom k stene. Bola studená, bradavky som mala pricapené na ňu. Vtedy mi pustil vlasy a oboma rukami ma chytil pevne za boky. Bez nejakého zaváhania, bez akéhokoľvek iného pokusu, alebo náznaku ma stiahol na seba a dokonale vyplnil. Prirážal prudko, točila sa mi hlava, strácala som sa pred ním. Jeho ruky sa presunuli na môj zadok a pomaly mi ho roztiahol. V hlave som sa bila s myšlienkou, či to ustojím a s predstavou, že to bude skvelé. Vnímala som ho, potom som ho na chvíľu vnímať prestala. Pomaly sa presunul do môjho zadočku. Bol vzrušený, bol nástojčivý, bol nedočkavý, ale ovládal sa, aby mi neublížil. Trvalo chvíľu a naplnil ma svojim horúcim semenom. Držal ma silno, počula som ako dýcha. Jeho ruky silno obopínali moje boky a počula som aj svoj vlastný hlas.

Ešte dlho po sprche som na sebe cítila jeho dych, boky ma pálili po dotykoch jeho rúk. Dokonca som cítila vôňu whisky, ktorá sa miešala s našou. Privrela som viečka a schúlená na boku, zakrytá cudzím paplónom až po bradu som zaspala.

Ráno, pri pohľade do zrkadla sa mi zdalo, že som sa prestala podobať sama na seba. Premýšľala som nad tým, ako zvláštne mieša osud moje karty. Bola som hráčka, ktorá raz vyhráva, inokedy prehráva. Už to nebolo len o sexe, pretože mi na ňom začalo záležať. Mali sme rovnaké názory, rovnaké myšlienky, uznávali sme rovnaké hodnoty. Začali sme byť jeden druhým posadnutí a zrazu to všetko išlo akousi zlou cestou. Z mojej strany to už nebola len túžba a z jeho strany som netušila, či je to viac, ako len túžba a hlavne či to nie je len túžba po zakázanom. Nebolo to správne, ale napriek tomu ma pri ňom niečo nekontrolovateľne držalo. Neočakávala som od neho absolútne nič, okrem sexu, ale to, čo som ja mienila, život postupne zmenil. Čoraz viac a viac som sa na neho tešila a so sebazaprením som musela pripustiť, že som sa doňho zaľúbila. Dostala som sa do nezávideniahodného bludného kruhu. Vedela som, že musím vycúvať, no vedela som aj to, že nechcem vycúvať.

Viem, že kto nezažil, aj tak nepochopí. Ako tandemový zoskok. Skúsenosť, ktorá sa len ťažko dá opísať slovami. Ten, kto to už zažil, vie o čom píšem. Lebo na to, aby človek pochopil, aké je to padať, sa musí najskôr vzniesť. Prejsť cez žiadostivosť, posadnutosť, aby nie za jednu noc pochopil, že čo je to láska. Taká skutočná, nie otázka v Hamletovi.

Kapitola 1

- Kto po telefóne? Ja žena. 090x xxx xxx -

V tú noc som ležala na posteli, sama a mala neskutočnú chuť na sex, vlastne, aby som bola presná, nebola to chuť na sex, ale neskutočná chuť na orgazmus. Na ´sekundovú smrť´, pretože pri nej mi myseľ vždy na chvíľu prestala fungovať a celé telo ostalo nehybne v kŕči, v ktorom už neexistovalo vôbec nič.

Všade už bolo ticho. Dievčatá už dosť dlho spali vo vedľajšej izbe. Tiež som si ľahla do postele, ale živočíšnosť a pudovosť, ktorá sa vo mne ukrývala mi zaspať nedovolila. Mysľou mi prebehovali predstavy ako fotografie z nejakého filmu, kde bola minulosť pretkaná so súčasnosťou. Privrela som viečka a vzala mobil do ruky.

Zvonenie som nechala vypnuté, aby nerušilo nikoho, ani mňa samú. Displej sa každú sekundu automaticky rozsvietil, čo potvrdzovalo, že chuť na ´sekundovú smrť´ mali v tej chvíli aj iní.

Paplón ma zakrýval až po krk, ale začínal byť ťažký a preto som ho zo seba nohami odhrnula. Kolená som zdvihla a stehná roztiahla tak veľmi, ako to len šlo. Prstami som prechádzala po krku, po tvrdých bradavkách, brušku až medzi svoje nohy. Nikde som nemala ani chĺpok. Nedokázala som si predstaviť, žeby som sa mala hrabať v húštine ochlpenia aj keď je prirodzené a ešte viac ma desila predstava, že by to mal robiť nejaký muž. Hoci, niektorých mužov to vraj vzrušuje. V tej chvíli som bola ako na tanieri a ak by niekto vošiel do mojej spálne, bolo by to, myslím, rovnako fascinujúce tak preňho, ako aj pre mňa a neprestala by som. Keby…

Ukazovákom ruky som prechádzala medzi stehnami, až kým som sa nedostala k miestu, kde mi už srdce bilo pravidelným impulzmi. Telom mi prebehla triaška. Nevydržala som to. V druhej ruke som ešte stále kŕčovito zvierala mobil a keď som prijala hovor, potichu, ale so vzrušeným hlasom som sa ozvala.

„Prosím?“

„Mala si inzerát?“ ozval sa niekto, neznámy.

Bola som tak vzrušená, že som jeho otázku vôbec nepostrehla. Vnímala som iba to, ako sa mi celé lono sťahuje v pravidelných kŕčoch a nedokázala som sa ovládať.

„Ahoj. Tu je Mike. Čo robíš?“ ozval sa dotyčný ešte raz.

´Nie´, napadlo mi. ´Šibe mu? Že čo robím?´

„Robím sa,“ odpovedala som prekvapivo úprimne.

„Ako vyzeráš?“ opýtal sa.

Pink, pink, pink! Vypla som ho a posledné trojčíslie uložila v pamäti kvôli tomu, aby som mu to už ani náhodou nedvihla. Vážne som v tej chvíli nemala chuť nikomu opisovať to, ako vyzerám. Chcela som len jedno. Skvelý sex cez telefón, vzrušenie, pocity a predstavy. Svoje a toho druhého. Nie suchý opis postavy, na základe ktorého si ma aj tak vždy všetci predstavili inak, ako v skutočnosti vyzerám.

„Prosím?“ dvihla som zas. Iné číslo. V telefóne som mala ticho a tak som to zopakovala ešte raz.

„Haló, prosím?“ trochu hlasnejšie.

Bol ticho. Neozýval sa, ale vnímala som jeho vzdychy. Počula som náznaky toho, že bol vzrušený.

„Ahoj. Chceš sa urobiť?“ opýtala som sa ho a pri jeho odpovedi postrehla, ako mu hlas neskutočne preskakuje.

„Jasné. Chcem, veľmi chcem!“ odpovedal a zrazu som ho počula úplne jasne a zreteľne.

Nehovoril veľa, čo bolo pre mňa v tej chvíli podstatné!

„Poď moja, urob sa, si skvelá!“ vzrušoval ma jeho hlboký, zmyslený hlas a tak trochu som ho aj prestala vnímať. Rozhodla som sa medzi jeho a mojimi stonmi ´urobím sa s týmto´.

„Poď, ešte!“ neustále opakoval.

„Už budem.“ Zašepkala som.

„Áno, chcem to! Poď!“ jeho stony boli chvíľami intenzívnejšie ako moje a v pozadí bolo počuť ako šikovne behá rukou vo svojom rozkroku.

„Už som!“ povedala som potichu. Nebol to však pocit taký, po akom som túžila. Chcela som sa vďaka orgazmu ocitnúť mimo reality aspoň na chvíľu a pokojne zaspať.

„Aj ja. Vďaka. Bola si skvelá. Ahoj,“ vnímala som pokojne jeho slová.

„Ahoj.“

Neznámy ma vypol.

Mobil som pustila vedľa seba a schúlila sa pod paplónom. Prikryla som sa úplne a nechcela som už myslieť. Nešlo to. Túžila som, aby ma niekto objal. Alebo, nemusel by ma ani objať. Len keby ležal vedľa mňa. To by ma určite uspalo bez myšlienok.

Podľa toho, ako sa mi mobil aj naďalej každú sekundu opakovane rozsvietil, som vedela, že ešte stále sú takí, ktorí to ani po polhodine neboli ochotní vzdať. Vzala som ho do ruky.

„Prosím?“

„Mala si inzerát, chceš sa urobiť?“ ozval sa niekto, chvejúcim sa hlasom.

Niekto, koho som podľa hlasu odhadla, že bol asi o dosť starší ako ja. Neodpovedala som. Jediným stlačením som ho odpinkala.

Prásk.

Posledný pokus, myseľ som už mala unavenú, ale ešte stále nie natoľko, aby som upadla do bezsenného spánku.

„Prosím?“ ozvala som sa zas.

Už som sa nesnažila byť ani milá, ani vzrušujúca, ani zaujať. Bolo to vlastne úplne suché ´prosím´, ako keď zavoláte na pobočku nejakého úradu a osoba, ktorá tam pracuje si chce práve priložiť šálku s kávou k perám a odpiť z nej a vy ju pritom vyrušíte.

„Ahoj,“ ozval sa neznámy hlas, ale v tom krátkom pozdrave bolo počuť, že sa usmieva.

„Ahoj,“ odpovedala som a hneď som mu v druhej vete oznámila, že „Inzerát už nie je aktuálny, už som sa urobila. Ahoj.“

„Počkaj chvíľu, nemusíme sa robiť, môžeme sa len tak porozprávať, si milá a máš veľmi pekný hlas,“ ozval sa zas.

Usmieval sa. Vnímala som jeho úsmev, ako keby bol fyzicky pri mne. ´Ó Bože´ prebehlo mi mysľou, mala som počkať. Bol fakt skvelý. Žiadny prízvuk, krásna slovenčina, nie celkom hlboký, ale vzrušujúci chlapčenský hlas a aj keď veľa toho nepovedal, vnímala som jeho úsmev a už som sa usmievala aj ja.

„A o čom sa budeme rozprávať?“ odpovedala som a dvihla sa na lakeť, aby som ho počula viac a on mňa tiež zreteľnejšie.

Snažila som sa upokojiť.

„Nemyslím, že by ťa momentálne takto po polnoci zaujímalo globálne otepľovanie, alebo niečo podobné čo trápi chvíľami mňa a možno bude trápiť aj štvrtinu ľudstva, ak zajtra vstanú,“ zasmiala som sa.

Jeho úsmev bol naozaj nákazlivý a ja som sa snažila predstaviť si to, ako vonia, alebo ako asi v tej chvíli vyzerá, ako drží mobil a či je ešte vzrušený. Či má niečo na sebe, alebo nemá nič.

„Koľko máš rokov?“ opýtal sa.

V hlave mi blikla kontrolka. ´Teraz čo?´ Naozaj som premýšľala, či mu mám mu povedať pravdu a vypne ma, pretože som stará, alebo sa s ním trošku pohrám, spríjemním si inak smutný večer a až potom ho zruším. Podľa hlasu som ho odhadla na dvadsaťpäť ročného a tak som mu namiesto odpovede položila otázku:

„Ty máš koľko?“ opýtala som sa ho, aby som získala čas, aj keď dodnes mi nie je jasné, kvôli čomu som ho vtedy potrebovala.

„Ja som sa pýtal prvý,“ odpovedal a nahlas sa zasmial. Jeho smiech bol skutočne nákazlivý.

„Tak dobre, mám dvadsaťdva,“ odpovedala som aj ja so smiechom, aj keď to bolo klamstvo.

Nikdy som však nemala problém, zaklamať. Z času na čas som totiž mávala, ako keby schizofrenické stavy a v pohode dokázala byť inou Lindou a dokonca sa do tej inej Lindy vžiť natoľko, že realita bola mimo mňa. Mama mi vždy vravievala :

„Linda, ty budeš herečka. Si hrozne presvedčivá ak klameš a prekukne ťa len ten, kto ťa skutočne pozná.“

Tvrdila to aj z toho dôvodu, lebo ona jediná ma vždy poznala dokonale. Moju mamu som nedokázala oklamať nikdy. Možno občas, aj to len na chvíľu a potom som začala klipkať očami a to bol koniec mojich klamstiev. Bola som odhalená hneď.

A tak to už neskúšam. V tridsiatich troch rokoch som pochopila, že pri mojej mame už nemá význam ani to skúšať.

„Takže teraz ty. Koľko máš rokov?“ opýtala som sa ešte stále neznámeho na opačnom konci.

„Ja mám tridsaťtri, trochu viac ako ty.“

´Do prčiiiic´ zahrešila som v duchu. Mala som mu povedať pravdu, ale už som nemohla. Z nejakého dôvodu mi zrazu začalo prekážať to, že som mu klamala. Ako keby na tom v tej chvíli záležalo. Bol to cudzí muž, ktorý mi zavolal tak, ako všetci ostatní. Chcel sa so mnou uvoľniť po telefóne. Netušila som ako sa volá, odkiaľ je a vlastne nevedela som o ňom vôbec nič, len to, čo som si vytvorila v predstavách. Ale vedela som, že ak mu priznám svoj vek, už by mi možno neveril v ničom. Mala som taký pocit.

„Odkiaľ si?“ opýtal sa ma.

„Som z ďaleka, z východu, z konca sveta. Za mnou už len Tymošenková vo väzení,“ zasmiala som sa.

„Vážne. Odkiaľ si? Neverím, že východ, absolútne nezaťahuješ a hovoríš skvelou slovenčinou,“ odpovedal s úsmevom.

„Vážne som z Košíc a milujem slovenčinu od mala. Milujem aj písmenka a čítam všetko, odkedy som spoznala abecedu a mám v mysli uložené aj zloženie „karičky“, ktoré som sa učila naspamäť, keď som sa nudila pri raňajkách. Poznáš to, že písmená sú najlepším vynálezom v dejinách ľudstva?“

„Si šikovná. Máš aj priateľa? Inak, ja som Lukáš.“

„Linda, aj mňa teší a nemám priateľa,“ odpovedala som trochu rýchlejšie, ako na predchádzajúce jeho otázky.

Táto odpoveď ma však nútila aj prehĺtať a dýchať rýchlejšie, pretože ja som manžela mala a práve z toho dôvodu som nemala žiadneho priateľa a mala som aj dve dievčatká, ktoré spinkali vedľa v izbe a bolo hrozne fajn, že mali tuhý spánok, inak by som sa s ním takto koketne a veselo baviť nemohla.

„Ty máš priateľku?“ opýtala som sa ho. „Vek máš na to, aby si mal niečo vážne!“ zasmiala som sa.

„Mám manželku, ale ona tu momentálne nie je, ja som v Bratislave,“ odpovedal.

Na chvíľu som stíchla. Ostala som totiž zarazená z toho, že neklamal. Málokto sa zvykol priznať z tých, ktorí sa potrebujú uvoľniť po telefóne, že majú priateľku, alebo dokonca, že sú ženatí. Buď mlčia, alebo klamú, alebo ma upozorňujú na to, že áno, som ženatý a práve z toho dôvodu mi nevolaj už nikdy čo mne v podstate vyhovovalo, keďže aj ja som bola vydatá, len som to nikomu neprezrádzala.

„Zlato, škoda, že nemáš chuť, máš naozaj vzrušujúci hlas,“ ešte stále sa usmieval. „Je zmyselný, vieš.“

Vedela som to. Všetci mi to tvrdili.

„Fakt je až taký úžasný? Aspoň viem, čo budem robiť, ak raz prídem o prácu.“ Zasmiala som sa.

„Čo? Sex cez telefón? Naozaj je vzrušujúci, zmyselný,“ zvážnel. „Chcem byť tvoj prvý zákazník.“

´Pána, on to naozaj chce,´ napadlo mi.´ Už sa nesmial, bol vážny. ´Teraz čo? Položím to? Alebo sa otočím na chrbát, vsuniem si aj ja ruku medzi stehná a otestujem aj ja jeho?´ Premýšľala som, pretože ma naozaj veľmi vzrušoval.

Síce som ho nevidela, ale vedela som, že pohľad musí mať zastretý a že druhú ruku, v ktorej nedržal telefón, mal určite spustenú do rozkroku. Chcela som ho zastaviť. Ešte na chvíľu.

„Nemôžeš byť môj prvý zákazník. Mám iný job,“ odpovedala som vážne.

Nepočul, nevnímal moju odpoveď. Pokračoval vo svojom tempe a určite pokračovala aj jeho ruka. Predstava, ako si hladí vtáka ma tak vzrušovala, že som mala medzi nohami totálne mokro.

„Linda, som náročný, teraz mi ukážeš, či si naozaj taká dobrá, ako sa zdáš a či si s tým v budúcnosti naozaj budeš môcť zarábať. Ako to máš rada?“

„Tvrdo!“ vyletelo zo mňa.

Som si istá, že ak by som sa nad tým pozastavila a začala premýšľať, či sa to hodí, tak niečo také už po päť sekundovom rozmýšľaní nevyslovím. Nikdy.

„Tvrdo?“ zopakoval po mne.

„Áno,“ šepla som po tichu, ale aby ma počul a aby mu bolo jasné, že to tak je.

„Chytím si ťa za vlasy a budem ťa ovládať. Budem ťa šukať, až sa neovládnem a budeš ma prosiť. Nastav mi ju. Poďme!“ povedal mi. „Teraz by som ťa prehol cez nejaký stôl. Nohy ti dal naširoko a chytil si ho do ruky. Šúchal ti s ním cez mokrú dierku a hecoval ťa. Chceš, aby som ťa vytrtkal? Rýchlo? Ako kurvičku? Chceš ho tam cítiť? Ako pulzuje? Poďme Linda. Prehni sa!“

„Šialene po tom túžim,“ odpovedala som rýchlo a dochádzal mi dych.

Prsty sa mi šmýkali po celom lone. Mala som pocit, že explodujem. Zabárala som ich do seba úplne a vnímala jeho slová ako v tranze. Prestávala som sa kontrolovať a vedela som, že ak do niečoho nekusnem, tak by som zobudila žabky a suseda by na mňa na druhý deň pokukovala.

Skutočne som bola veľmi vzrušená.

„Ešteeee, poooooď, predstavuj si ako ťa tvrdo šukám. Nevieš sa brániť. Poďme!“ kričal na mňa. „Ježiši tak by som ťa naložil. Totálne ťa ovládal! Úplne ako besný a robil si s tebou čo len chcem. Tak, až by si plakala!“

Celé vnútro, až po krk sa mi menilo v jeden kŕč. Začala som vnímať svoj strach. Vždy ma od tej slasti premkne hrôza, pretože sa bojím, že to bude také silné, že zomriem. Uvedomovala som si však, že chcem na chvíľu zomrieť a prestať konečne myslieť. Sínusoida medzi tým, či chcem alebo nie bola veľmi kolísavá. Mala som z orgazmu strach. Pripadala som si ako pingpongová loptička, ktorá je malá, čierna a ktorú hodia do studne. Čím bol bližšie orgazmus, tým viac som do studne upadala hlbšie a hlbšie, rýchlejšie a rýchlejšie a tesne pred tým, ako som sa na chvíľu precitla z vlastného hlasu sa všetko vôkol mňa premenilo na hviezdu, ktorá v tej studni vybuchla.

„Nieee, už budem!“ vysúkala som zo seba a zakusla sa do paplóna. Silno! Dochádzal mi dych.

Pomóóóóóc, explózia, pániiiiiiiiiiiiiiiii. Koniec! Strašne mi začali tiecť slzy. Vyhŕkli ani neviem odkiaľ.

„Striekam, takto ťa chcem, presne takúto. Bezmocnú, bezbrannú, zmáčanú od hlavy po päty. Áááá.“ Povedal mi vtedy Lukáš so zachrípnutým hlasom.

Bolo po jednej hodine po polnoci a už som ho len bez slova vypla. Otočila som sa na bok, schúlila som sa do klbka a zaspala. Bez myšlienok.

Table of Contents

Zatmenie Mysle

Autorské práva

Kapitola 1