Steve Hamilton

EXIT STRATEGY

Copyright © 2017 by Cold Day Productions, LLC

Translation © 2018 by Matúš Kyčina

Jacket design © 2018 by Kateřina Stárková

Slovak edition © 2018 by IKAR, a.s.

ISBN 978-80-551-6327-7

JULII

znova a navždy

POĎAKOVANIE

Táto kniha by opäť nevznikla bez Shana Salerna, ktorý stál pri zrode Nicka Masona, čím mi zmenil život.

Ďakujem Davidovi Kollovi, Nickovi Carrarovi, Donovi Winslowovi a všetkým v The Story Factory.

Ďakujem Joeovi Fitzpatrickovi, prokurátorovi severného okrsku štátu Illinois, a chicagskemu detektívovi Johnovi Campbellovi za ich odbornú pomoc.

Veľká vďaka patrí Sare Minnichovej, Ivanovi Heldovi a ostatným z vydavateľstva G. P. Putnam’s Sons.

Nasledujúce knihy mi veľmi pomohli a vrelo ich odporúčam: The Perfect Kill: 21 Laws for Assassins, Robert B. Baer WITSEC: Inside the Federal Witness Protection Program, Pete Earley a Gerald Shur Convictions: A Prosecutor’s Battles Against Mafia Killers, Drug Kingpins, and Enron Thieves, John Kroger

Napokon by som rád poďakoval tým, čo so mnou kráčajú od samého začiatku: Billovi Kellerovi a Frankovi Hayesovi, Maggie Griffinovej, Janovi Longovi a Nickovi Childsovi, ale predovšetkým svojej manželke Julii, vďaka ktorej napredujem, synovi Nicholasovi a dcére Antonii.

Nikdy nebudem taký dobrý spisovateľ, aby som vyjadril vďačnosť, že vás mám.

1

Zabi jedného človeka a zmení ťa to. Zabi piatich… a stane sa z toho zvyk. Súčasť tvojej osobnosti.

Quintero to poznal. Videl to už nespočetnekrát. Presvedčil sa o tom na vlastnej koži. Videl to aj teraz, keď pozoroval Nicka Masona pri príprave, a spomenul si, ako ho vyzdvihol spred väzenia Terre Haute.

Pamätal si, ako Mason išiel splniť prvú úlohu do motelovej izby. A pamätal si, ako sa tváril – bol bledý a úplne mimo –, keď priviezol Mustanga do garáže.

Tvrdil, že už to nikdy neurobí. Až kým opäť nezazvonil mobil.

Taká bola nepísaná dohoda, na ktorú Nick Mason pristúpil. Získal dvadsať rokov života za službu pre Dariusa Cola. Dvadsaťštyri hodín denne, sedem dní v týždni čakal na telefonát. Aby vykonal všetko, o čo ho požiadajú.

Nech to bolo čokoľvek.

Zobliekol si košeľu a odhalil pevné svaly velterovej váhy a svetlú pokožku bez tetovania.

Po piatich rokoch vyšiel z väzenia bez kvapky atramentu pod kožou. Cole na to dohliadol. Obliekol si ľahkú nepriestrelnú vestu, ktorá dokázala zastaviť všetko po kaliber .44 Magnum, a navrch si natiahol čierny rolák. Uniformu profesionála dopĺňali čierne nohavice a čierne topánky s hrubou podrážkou. Vzal čiernu kuklu, spravil z nej čiapku a natiahol si ju na krátke vlasy. Stiahol masku, napravil si ju, aby nezavadzala vo výhľade, a pozrel do zrkadla. Spokojný si ju vyhrnul naspäť.

Quintero zložil z pleca čiernu plátennú tašku a vyložil ju na stôl. Mason ju rozopol a pozrel dnu.

„Máš tam všetko,“ uisťoval ho Quintero. „Nezabudni, že sú to vynikajúco vycvičení muži. Sú vo forme a rozumejú si s búchačkami.“

„Koľko?“

„Desať až dvanásť. Na teba málo.“

Mason zavrtel hlavou, zatiaľ čo si skúšal potápačské rukavice.

„Čo je najdôležitejšie?“ opýtal sa Quintero.

„Vyhnúť sa dvadsiatemu prvému poschodiu,“ odvetil Mason. „Presne o desiatej vyletí do vzduchu.“

„V tom okamihu máš voľnú únikovú cestu.“ Mason prikývol.

„Zopakuj mi postup,“ vyzval ho Quintero. „Krok za krokom.“

„Najprv dodávka,“ začal Mason. „Presne o deväť päťdesiattri vojde do garáže…“

Nick Mason sledoval, ako z Columbus Drive zabočila do garáže dodávka. Zastavila pred veľkou železnou bránou, vodič čakal, kým vrátnik za okienkom spustí otváranie. Vďaka tomu Mason získal dvadsať sekúnd, preplazil sa pod auto, chytil sa výfukových rozvodov a pritiahol sa k podvozku s taškou pevne zavesenou na chrbte. Potápačské rukavice boli hrubé, no ohybné, mohol sa pevne držať a nikde nezanechal odtlačky.

Vozidlo prešlo niekoľko stoviek metrov a zastalo. Garážové dvere sa zavreli.

Len čo vodič vypol motor, Mason sa spustil na zem a čakal s taškou položenou vedľa seba.

Bolo deväť tridsaťsedem, väčšina kancelárií na prízemí bola zatvorená, večerná špička v reštaurácii sa skončila. Počkal, kým vystúpi vodič, a chvíľu sa za ním zakrádal. Podarilo sa mu preniknúť do budovy.

Aqua. Osemdesiatdva poschodí, jedna z najosobitejších budov v centre Chicaga, severne od Loopu, so zvlnenými balkónmi na všetkých štyroch stranách, takže pripomínala sčerenú hladinu. Vnútorné zariadenie zodpovedalo vonkajšku, od modrozeleného obkladu až po akvárium s morskou vodou vo vstupnej hale.

Mason s istotou zamieril k nákladnému výťahu. Cieľ sa nachádzal na štyridsiatom treťom poschodí. Použil požiarny mód, aby výťah cestou nezastavoval, a dal sa vyviezť o poschodie nižšie.

Na štyridsiatom druhom poschodí vystúpil do prázdnej haly. Zbadal tácku hotelovej služby, vzal ju a všetko okrem striebornej pokrievky na tanier vysypal do koša. Vrátil sa na požiarne schodisko na konci chodby a vyšiel na štyridsiate tretie poschodie.

Pootvoril dvere a skontroloval chodbu. Pri siedmych alebo ôsmych dverách sedel na stoličke maršal. Mladý, mohol mať zo tridsať rokov. Zavalitý. Tváril sa skôr znudene ako ostražito. Mason otvoril tašku a vybral brokovnicu Mossberg 500, verziu s pištoľovou rúčkou a so skrátenou hlavňou. So zásobníkom na šesť nábojov. Zbraň bola nabitá tým, čo výrobca dômyselne nazval munícia na kontrolu davu, silikónovými projektilmi, ktoré nespôsobujú smrteľné zranenie, ale účinne vyraďujú z boja.

Vyraďujú z boja.

Inými slovami, zasiahnutý si iba vrúcne želá, aby ho radšej zabili.

„Kašli na to,“ poúčal ho Quintero. „Zabudni, že zabiješ jedného a ostatných necháš nažive.“

Mason mlčky nabíjal zbraň.

„Tej zbrani je úplne jedno, kto stojí na druhej strane.“ Mason zdvihol hlavu.

„Mal by si byť ako ona,“ pokračoval Quintero. „Skôr než ťa tie tvoje sprostosti dostanú do hrobu.“

Mason vytiahol poloautomatickú pištoľ H&K USP a strčil si ju za pás. V zásobníku bolo pätnásť deväťmilimetrových nábojov, šestnásty bol v komore. Napokon vybral elektrický obušok a pripol si ho na opasok. Štyridsaťpäťcentimetrová hliníková palica, vážiaca jeden a pol kilogramu, nabitá dvanástimi miliónmi voltov, ktorá s rozhodnosťou policajných zložiek vyraďuje celý nervovo-svalový aparát. Ten si vzal pre istotu.

Položil na zem prázdnu plátennú tašku, strčil si do uší štople a naposledy sa zhlboka nadýchol. Sústredil sa na to, čo bude nasledovať, pretože len čo sa to začne, všetko sa zleje a nebude čas ani na najmenšie zaváhanie.

Otvoril dvere a pustil sa po chodbe. Tácka s poklopom zakrývala poloautomatickú pištoľ za opaskom – zastrčenou na jedenástej hodine, aby ju mohol rýchlo tasiť pravou rukou –, obušok a sčasti aj brokovnicu.

Maršal vstal. „Hej! Sem nemôžete!“

Stačil okamih, maršal zneistene siahol za vysielačkou. Mason pustil tácku, namieril brokovnicu na policajtovu hruď a stihol zaregistrovať živočíšny strach, ktorý sa mu mihol v očiach, keď potiahol kohútik a vyslal mu do brucha tesne pod vestou silikónový projektil.

Maršal spadol ako podťatý a schúlil sa do klbka. Ten už nevstane, určite nie bez cudzej pomoci a liekov proti bolesti. Mason si stiahol kuklu. Zbližša policajt vyzeral ešte mladšie, ako decko, ktoré sa tu ocitlo iba náhodou a nemali ho nechať samo. Mason mu siahol pod vestu, vytiahol z puzdra glock a vysielačku. Z vlastného vrecka vybral pero – namiesto hrotu malo DC adaptér a vnútri sa nachádzal uzavretý obvod so snímačom schopným načítať 32-bitový kód a odoslať ho do hotelovej čítačky.

Čas bežal. Niekto určite začul výstrel a volal na recepciu.

„Maršal v miestnosti je šéf tímu. Tvrdý chlap. Osem hodín sa nepohne od svojho klienta. Nespí, neje, nejde sa ani vyšťať – a ak ide, vezme ho na ten poondiaty hajzel so sebou. Berie to osobne a má presnú mušku. Na strelnici majú zarámovaný jeho papierový terč. Takže sa s ním veľmi neser.“

Mason priložil pero na čítací terminál v spodnej časti elektronickej zámky a svetlo sa zmenilo na zelené. Strčil do dverí, pripravený z celej sily do nich kopnúť, len čo zacíti bezpečnostnú retiazku, no napodiv sa otvorili.

Vošiel dnu, držal sa pri stene. V miestnosti sa nič nehýbalo. Cez oblok prenikalo svetlo nočného veľkomesta. Spravil niekoľko krokov, prst držal na kohútiku brokovnice. Len čo skontroloval malú kuchyňu, spálňu a kúpeľňu, uvedomil si zrejmé.

Nikto tam nebol. Nijaký maršali ani cieľ.

Táto miestnosť bola návnada.

„Odkiaľ vieme, že tam naozaj bude? Ak je v programe na ochranu svedkov…“

„Máme vnútri svojho človeka. McLarena presunuli do Chicaga kvôli písomnému svedectvu.“

Ken McLaren, kedysi hlavný účtovník Dariusa Cola. Niekdajší agent IRS, génius finančných transakcií. Najprv investoval do papierovo čistých podnikov za morom a následne presunul prostriedky naspäť bez zdanenia.

Takmer dekádu zarábal Colovi nechutne veľa peňazí. Lenže potom chytili jeho syna v internáte Chicagskej univerzity s vreckom plným extázy a dovtedy mu to vyhadzovali na oči, kým nepristúpil na svedectvo proti Colovi.

„Treba sa prichystať na obnovený proces,“ poznamenal Mason.

„Ty sa predovšetkým postaraj, aby…“

„Viem, dám ho dole a padám.“

„Dovtedy nad ničím iným neuvažuj.“

Mason sa vrátil na chodbu a schmatol maršala skrčeného na podlahe, ktorý sa stále držal za brucho. Keď ho ťahal do miestnosti, kričal od bolesti.

„Kde je?“

Policajt neodpovedal. Mason mu namieril brokovnicu na hlavu.

„Prvý strike. Kde je?“

„Pojeb sa,“ zachrčal muž.

Mason prešiel hlavňou z hlavy na nohu a potiahol kohútik. Silikónový projektil vystrelil nadzvukovou rýchlosťou do napnutého svalu. Maršal sa najprv zatváril prekvapene, no vzápätí do mozgu dorazila správa o bolesti a spustil rev.

Mason mu doprial niekoľko sekúnd, aby sa dal dokopy.

Potom znova namieril na hlavu.

„Druhý strike. Kde je?“

„Hore,“ zaúpel muž a lapal dych.

„Kde hore?“

„Desať poschodí. Päťdesiate tretie.“

„Ktorá miestnosť?“

„Neviem.“

Mason pritisol hlaveň na spánok.

„Päťtisíc tristosedem.“

Mason vzal maršalovi z opaska putá, pripol mu ich na pravé zápästie a odtiahol ho k barovému pultu, ktorý mal naspodku staromódne mosadzné zábradlie na nohy. Pripútal ho k nemu, vzal z pultu telefón a hodil ho do drezu. Zohol sa k policajtovi, vybral mu z vesty mobil a zašepkal: „Ak tam nie je, vrátim sa a budeš sa modliť, aby som ťa zabil.“

Cestou vzal tácku hotelovej služby, vrátil sa na požiarne schodisko a vyšiel na päťdesiate tretie poschodie. Poodchýlil dvere.

Chodba bola prázdna.

Nikto nesedí predo dvermi, pretože sa nechcú prezradiť. Mason sa rýchlo presunul, vytiahol pero a odomkol zámku. Znova ho prekvapilo, že dvere neboli zaistené retiazkou. Ledva si uvedomil, že maršal ho podrazil, otvorili sa dvere za ním.

„Ani hnúť!“

Prudko sa otočil, zbadal záblesk z hlavne a na hrudi pocítil tlak. Guľka sa zaryla do vesty, no kinetická energia sa rozliala po celom tele, akoby naňho padlo vrece cementu. Pri páde na podlahu potiahol kohútik brokovnice, no hlaveň už bola príliš vysoko. Maršal spravil krok do chodby a chystal sa na druhú strelu, keď sa Masonovi opäť podarilo vypáliť. Tentoraz ho zasiahol do slabín, chlap sa zvalil a spadol mu na nohy.

Mason sa rýchlo vyslobodil. Tento bol starší, mal prešedivené vlasy a unavenú tvár – bol maršalom prinajmenšom tridsať rokov. Prisahal, že za svojich klientov položí život. Oboma rukami sa držal za slabiny, oči mal zavreté a cez zaťaté zuby sa pokúšal nasať vzduch. Mason mu vzal glock aj vysielačku a odtiahol ho do izby.

Zariadenie miestnosti bolo strohé. Pohovka, televízny prijímač, servírovací stolík, kopa voľného priestoru a nijaké miesto, kde by sa dalo schovať. Skontroloval kuchyňu. Pozrel do spálne, pod posteľ aj do prázdnej skrine. V kúpeľni prudko rozhrnul záves.

Kde je McLaren?

Vrátil sa do obývačky, chvíľu len tak stál a vtom si uvedomil, kde sa nachádza. Aqua je známa budova, pretože má na každom poschodí balkón, oddola až nahor. Podišiel k závesom a roztiahol ich.

Na opačnej strane balkóna sa k železnému zábradliu tisol človek. Vyzeral inak, než si ho Mason predstavoval. Nebol to typický kancelársky mäkkýš, ale chlap, ktorý očividne trávil veľa času v telocvični, aj keď svaly, čo sa mu vydúvali spod košele, boli iba na parádu. Mason otvoril dvere, na tvári zacítil závan chladného vzduchu. Počul hukot dopravy na Columbus Drive o päťdesiattri poschodí nižšie. V diaľke zavýjala siréna, policajti zrejme už boli na ceste, všade navôkol žiarili milióny svetiel veľkomesta. Za iných okolností by to bol úžasný pohľad.

Účtovník sa vystrel a pozrel Masonovi do očí, zatiaľ čo on vytiahol spoza pása zbraň.

Nastal čas použiť smrteľnú silu.

Dvíhal pištoľ, keď sa McLarenovi čosi mihlo v očiach. Mason sa prudko otočil a vtom mu v pravom predlaktí explodovala bolesť. Zbraň spadla na podlahu. Stál zoči-voči maršalovi, ktorý sa nejakým zázrakom pozviechal. Mal som sa ubezpečiť, že má dosť, prebleslo mu hlavou. Policajt sa zahnal a trafil Masona do brady. Mason sa spamätal, vystrelil pravú nohu, zasiahol muža do slabín a znova ho zložil na zem.

Siahol po obušku, no vtom sa naňho zozadu vrhol svedok a prevalil ho naspäť do miestnosti. Mason – účtovník ho zvieral ako v kliešťach – spadol na servírovací stolík, ktorý hneď povolil. Nejako sa mu podarilo otočiť, načiahol sa mužovi za krkom, no ten mal výhodu prinajmenšom dvadsať kilogramov a zasypal Masona spŕškou úderov. Zreteľne cítil, ako sa mu do líca odtlačila obrúčka, ďalšia rana tesne minula oko, no keď sa McLaren pokúsil o hák pod rebrá, udrel hánkami do vesty a zreval od bolesti. Mason stále držal obušok a využil kratučký okamih, aby mu priložil koniec na hlavu.

Pretočil sa a zbadal, ako sa maršal načahuje za brokovnicou na podlahe. Mason schmatol zbraň a vykrútil ju do boku. Zlomil mu prinajmenšom jeden prst, zbraň vystrelila. Cez rukavice zacítil teplo, obrazovka na televízore explodovala. Stlačil tlačidlo na obušku, priložil ho maršalovi na krk a vyslal mu do tela dvanásť miliónov voltov.

Chlap stuhol, akoby sa preňho zastavil čas. Mason odtiahol obušok a udrel ho do hlavy, načo sa definitívne porúčal na podlahu.

Pozviechal sa, pozbieral zbrane a zotrel si z líca krv.

„Povedz mu, kto ho zložil,“ škeril sa Quintero. „Nech vie, kto ťa poslal.“

„Hádam nie je až taký sprostý, aby pochyboval.“

„Zaplatím,“ jachtal McLaren. Pomaličky vstával, rukou si držal miesto na hlave, kde ho zasiahol obušok. „Čokoľvek ti Cole platí, dám dvojnásobok.“

„Nie vždy ide o peniaze,“ odvrkol Mason a opäť naňho namieril.

Tento krok si nenaplánoval. Nechcel si ho plánovať ani naň myslieť. Vedel, že to musí prísť, že okolitý svet zrazu stíchne, že cieľ bude stáť pred ním a on potiahne kohútik, že sa z toho stane záležitosť techniky: treba sa sústrediť na každý jednotlivý úkon, aby sa z cieľa stala bezmenná silueta. Nádych a nepatrný pohyb ukazovákom.

„Prosím,“ zafňukal účtovník. Mason trikrát vystrelil. Hruď, hruď, hlava.

Telo dopadlo na podlahu.

Mason pozrel na hodinky. Deväť päťdesiatsedem. Fingovaná miestnosť ho stála veľa času.

Mal presne tri minúty, aby sa stratil, kým vybuchne Quinterova nálož.

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

1