Vydavateľstvo Elist

www.elist.sk

Toto dielo vzniklo s finančnou podporou Literárneho fondu.

Autor: © Enja Rúčková, 2018

Obálka: © Adriána Švarná

Korektúra: Mgr. Anetta Letková

Vydavateľstvo: © Elist s.r.o., Liptovský Mikuláš

Rok vydania: 2018

Všetky práva vyhradené. Nijaká časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná, uchovávaná v rešeršných systémoch alebo prenášaná akýmkoľvek spôsobom vrátane elektronického, mechanického, fotografického či iného záznamu bez predchádzajúceho písomného súhlasu majiteľov autorských práv.

ISBN EPUB: 978-80-89861-89-7

ISBN MOBI: 978-80-89861-90-3

Spomienky môjho starého otca Mateja Oravca, priameho účastníka bojov na východnom fronte, sú zverejnené pri príležitosti osláv 70. výročia od ukončenia druhej svetovej vojny. Jeho zápisky historicky pravdivo približujú atmosféru vojny a postoj slovenských vojakov k nej. V mnohých z týchto na prvý pohľad nenápadných a nesmelých chlapcoch bilo odvážne srdce hrdinu a mnohé ich činy sú hodné úcty.

Enja Rúčková

Vojak sa nesmie pýtať prečo, musí rozkaz splniť.

SLOVO NA ÚVOD

Účasť Slovenskej armády vo vojne proti Sovietskemu zväzu bola po tzv. „Poľskej vojne“ jej druhým bojovým vystúpením. Minister národnej obrany generál Ferdinand Čatloš [1] vydal 22. júna 1941 rozkaz, na základe ktorého vznikla improvizovaná motorizovaná jednotka, nazvaná Rýchla skupina. Jej formovanie sa začalo už nasledujúci deň v okolí Medzilaboriec. Jednotka bola zaradená pod velenie 17. nemeckej poľnej armády. Tvorilo ju 1910 mužov a 47 tankov. Jej hlavnou slabinou bol najmä nedostatok pechoty a delostrelectva. Aj samotní vojaci boli slabo vyzbrojení. Nemali žiadne samopaly, mínomety a len veľmi málo ťažkých guľometov. Chýbali im aj protitankové delá, ktoré by mohli odolávať moderným ruským tankom typu T-34.

Generál Ferdinand Čatloš, minister obrany

Do bojových operácií sa slovenské jednotky zapojili už 26. júna pri obci Wojtkova. Rýchla skupina bola podriadená nemeckej bojovej skupine plk. Julia Coretiho. Aj keď obec obsadili, sovietsky protiútok ich vytlačil na severozápadné svahy obce. Počas nasledujúceho dňa sa slovenská jednotka nachádzala na východnom brehu rieky San v tyle sovietskych opevnení. Keďže nemecká 454. zaisťovacia divízia nemohla prelomiť sovietsku obranu, nemecké velenie sa rozhodlo nasadiť slovenskú Rýchlu skupinu v tyle nepriateľa. Po niekoľkých hodinách dobyli 9 bunkrov a 4 boli blokované.

V prvej polovici júla 1941 bola Rýchla skupina zosilnená na brigádu. Začiatkom júla prekročila hranice ZSSR aj Slovenská armádna skupina, ktorá bol vytvorená zo zmobilizovaných ročníkov. Tvorili ju 1. a 2. pešia divízia, 11. a 12. delostrelecký pluk, ženijný prápor, tanková rota, spojovací prápor, rota obrnených áut a ďalšie menšie jednotky. Jednotke velil osobne minister národnej obrany generál Ferdinand Čatloš. Keďže prepravu jednotiek zabezpečovali väčšinou kone, nemecké velenie jednotku ponechalo na Ukrajine ako okupačné vojsko.

Do bojov sa začiatkom júla 1941 zapojil len 5. peší pluk z 2. divízie. Jeho úlohou bolo dobyť posledné bunkre tzv. Molotovovej línie v okolí mesta Lesko, pretože posádky sovietskych bunkrov na východnom brehu rieky San stále odolávali nemeckým útokom. V noci z 3. na 4. júla 1941 slovenskí vojaci všetky bunkre dobyli.

Zatiaľ čo sa Slovenská armádna skupina presúvala po dobytom území, prebehla reorganizácia Rýchlej skupiny, ktorá bola posilnená jednotkami z 1. a 2. divízie, 11. delostreleckého pluku a ďalšími jednotkami armádnej skupiny. Od 7. júla 1941 bola jednotka premenovaná na Rýchlu brigádu a zároveň bola podriadená veliteľstvu armády. Jej veliteľom ostal dovtedajší veliteľ Rýchlej skupiny Rudolf Pilfousek.[2] Po doplnení mala brigáda celkovo 4 902 vojakov a dôstojníkov. Väčšinu mužstva tvorili mladí vojaci prezenčnej služby z ročníkov 1918-1920 a aj väčšina dôstojníkov nebola oveľa staršia.

Plk. Rudolf Pilfousek (*1899 - †1944)

Od 10. júla 1941 bola slovenská Rýchla brigáda začlenená ku 49. horskému zboru pod velením generála Ludwiga von Kublera. Jednotka dostala rozkaz presunúť sa do Vinnice a pripraviť sa na bojové nasadenie v smere: Ilince a Lipovec. Lipovec bránila 44. horská strelecká divízia. Rýchla brigáda zaútočila na Lipovec nadránom 22. júla 1941. Keďže hlavné obranné pásmo sa nepodarilo kvôli húževnatej obrane prekonať, plukovník R. Pilfousek preto nakoniec okolo obeda nariadil nový útok na Lipovec so všetkými silami brigády.

Ferdinand Čatloš (tretí zľava) sa rozpráva s príslušníkmi Rýchlej brigády, ktorí boli zajatí pri Lipovci a podarilo sa im zo sovietskeho zajatia ujsť

Útok sa začal silnou delostreleckou prípravou. Potom vyrazila do útoku pechota. Slovenským vojakom sa podarilo úplne rozptýliť obranné oddiely 44. horskej streleckej divízie. Tanky a pechota popoludní prenikli do mesta. Keď sa už zdalo, že mesto je dobyté, veliteľ sovietskych jednotiek generál Tkačenko prikázal záložným plukom podvečer silný protiútok. Pretože hrozilo obkľúčenie a následné zničenie rýchlej brigády, plukovník R. Pilfousek nariadil útočnému sledu ustúpiť do obranného postavenia asi 2 km od obce Ščastliva. V Lipovci však ostalo odrezaných 250 slovenských vojakov a dôstojníkov s obrnenými vozidlami. Postupne sa po malých častiach prebíjali späť celú noc až do úsvitu.

Ráno 23. júna po delostreleckej príprave vyrazili k Lipovcu od Ščastlivej slovenské tanky a pechota a z Vachnovky predvoj nemeckej 295. pešej divízie. Aj tento útok Sovieti odrazili. Keďže si generál Tkačenko uvedomil, že jeho divízia nevydrží útok z dvoch strán, nariadil, aby sa jeho jednotky nenápadne stiahli z Lipovca k Ilincom. Nemecké a slovenské velenie tento zámer neodhalilo a nemecké a slovenské delostrelectvo spustilo silnú paľbu na Lipovec a Kamionku. Zároveň vyrazila do útoku nemecká pechota na severnom okraji Lipovca a mestečko úplne ovládla.

Delostrelci Rýchlej brigády ostreľujú nepriateľské postavenie pri Lipovci

Slovenské straty v bitke pri Lipovci boli: 75 mŕtvych (z toho 7 dôstojníkov), 167 ranených (z toho 9 dôstojníkov) a 19 zajatých (z toho 1 dôstojník). Z pôvodne 50 zajatých mužov sa 27 podarilo ujsť zo sovietskeho zajatia a 4 padli pri pokuse o útek. Materiálne straty tvorilo 6 zničených tankov a 25 nákladných áut.

Väčšina slovenských jednotiek však ostávala v nečinnosti. Celkový početný stav slovenskej armády v polovici júla 1941 dosiahol 50 689 mužov. Generál F. Čatloš sa preto po konzultáciách s dôstojníkmi štábu a po rokovaniach s nemeckou stranou rozhodol pre rozsiahlu reorganizáciu Slovenskej poľnej armády. V rámci tejto reorganizácie bola posilnená Rýchla brigáda a zmenila sa na Rýchlu divíziu. Mala byť úplne motorizovanou jednotkou.

Na zabezpečenie úloh na obsadenom území vznikla Zaisťovacia divízia, ktorá v rokoch 1941-1943 pôsobila na Ukrajine a v Bielorusku ako okupačný útvar. Prebytočných záložníkov odsunuli na Slovensko a boli prepustení do civilu. Obidve divízie mali v prípade potreby dopĺňať aktívni vojaci zo Slovenska. Takto sa slovenský kontingent zredukoval z 50 689 na 16 303 vojakov. Na Slovensko sa v auguste 1941 vrátilo celkom 34 386 záložníkov. Slovenská armáda na východnom fronte tak bola výrazne zredukovaná. Na fronte takto zostali Rýchla divízia, Zaisťovacia divízia a 12. letka.

Veliteľom rýchlej divízie sa stal plukovník delostrelectva Jozef Turanec[3]. Od polovice augusta 1941 bola podriadená skupine Armád Juh. Jej presun na front sa začal 18. augusta 1941 a v septembri 1941 ju nasadili do bitky o Kyjev. Do bitky sa zapojila práve v čase uzavretia obkľúčenia sovietskych vojsk nemeckou armádou. Z divízie bola vyčlenená osobitná skupina pionierov a protilietadlových delostrelcov určená na podporu nemeckej 132. pancierovej divízie. Počas jedného týždňa nasadenia divízia zajala 1 650 sovietskych vojakov, potopila jednu ozbrojenú riečnu loď, zostrelila jedno sovietske stíhacie lietadlo, vyradila minimálne tri sovietske delostrelecké batérie a zničila niekoľko desiatok sovietskych nákladných áut. Straty utrpené v boji boli minimálne. Padli traja vojaci, jeden ostal nezvestný a ranených bolo 5 mužov.

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Tiráž

Slovo na úvod