Knihy edice Poradce pro praxi se věnují nejrůznějším tématům z oblastí komunikace, rozvoje osobnosti, budování kariéry a vedení lidí. Edice je určena jak profesionálům z řad odborných pracovníků, například lektorům, koučům, manažerům či personalistům, tak všem ostatním, kteří chtějí zlepšit své komunikační a jiné dovednosti.

Franz Hölzl, Nadja Raslan

Odvaha (ukážka)

Jak ji získat a více si užívat života

Franz Hölzl / Nadja Raslan, Mut – Wagen und gewinnen

Licensed edition by the Haufe-Lexware GmbH & Co. KG, Federal Republic of Germany, Freiburg, 2012

Lizenzausgabe der Haufe-Lexware GmbH & Co. KG, Bundesrepublik Deutschland, Freiburg 2012

Přeloženo z německého originálu knihy Franze Hölzla a Nadji Raslan „Mut – Wagen und gewinnen“

vydaného nakladatelstvím Haufe‑Lexware GmbH & Co. KG, Německo, Freiburg, 2012

© 2012, Haufe-Lexware GmbH & Co. KG, Munzinger Strasse 9, 79111 Freiburg

All Rights Reserved

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5214. publikaci

Překlad Lucie Hessová

Odpovědná redaktorka Mgr. Martina Němcová

Sazba Antonín Plicka

Počet stran 112

První vydání, Praha 2013

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Czech edition © Grada Publishing, a.s., 2013

Cover Photo © fotobanka allphoto

ISBN 978-80-247-4782-8

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

Knihu ve formátu EPUB vytvořil Antonín Plicka

ISBN 978-80-247-8616-2 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-8617-9 (ve formátu EPUB)

Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

O autorech

Franz Hölzl

Kouč, konzultant, licencovaný horský vůdce a autor odborné literatury. Ve své firmě „Berg und Führung“ (Hory a řízení) nabízí kurzy rozvoje řídicích pracovníků, týmů a organizací a rovněž outdoorový trénink, při čemž využívá zkušenosti a schopnosti z obou oblastí: z byznysu i hor. Deset let sbíral zkušenosti z oblasti řízení a prodeje ve velkých firmách a v roce 2001 začal sám pracovat jako poradce, trenér a kouč.

Více na www.bergundfuehrung.de

Nadja Raslanová

Koučka, trenérka, párová a rodinná terapeutka a autorka odborné literatury. V roce 1998 založila firmu Raslantraining – Systemische PersonalEntwicklung se zaměřením na řízení, týmovou práci a rozvoj organizací. Jako lektorka se věnuje vzdělávání koučů a poradců a spolupracuje s vedoucími pracovníky známých firem. Nabízí mimo jiné koučink v oblasti rozvoje řídicích kompetencí a osobního rozvoje, při němž využívá práci s koňmi.

Více na www.raslantraining.de; www.pferdundfuehrung.com

Předmluva

Odvaha se považuje za ctnost, o kterou stojí za to usilovat. „Odvážné rozhodnutí!“ – to zní obdivně. Odvážní lidé slouží jako vzory. Ve skutečnosti vede mezi odvahou a domýšlivostí jen tenká hranice. Ty, kteří byli „příliš odvážní“ a jimž přílišná odvaha spíše uškodila, ostatní litují – ale neobdivují. Mnoha lidem však odvaha i naděje chybí a mají pocit: „Kdybych měl více odvahy, dokázal bych věci hodné obdivu.“

Co nám brání být odvážný? Míru odvahy určuje náš duševní postoj. Každý může být odvážný podle svých individuálních možností! Předpokladem je realisticky odhadnout své síly. Jinak se odvaha stává hazardem!

Prostřednictvím tohoto průvodce se seznámíte se svými osobními „úrovněmi odvahy“. Dozvíte se, jak je můžete posunout výš. Naše tipy vám pomohou vypořádat se s překážkami a bloky. Naučíte se, jak odvážným způsobem využívat svoji intuici a rozum. Skutečně odvážní lidé nemají slepou důvěru ve vlastní schopnosti. Skutečně odvážní lidé jsou schopní správně odhadnout rizika a možnosti.

Pro Fabiana a Hannah – důvěra, naděje, odvaha!

Nadja Raslanová a Franz Hölzl

1 Trocha odvahy nezaškodí!

Odvážné jednání je vnímáno různě – vždy záleží na konkrétní situaci a na kulturním prostředí. A co je riskantní, ještě zdaleka nemusí být odvážné.

V této kapitole se dočtete:

- •proč odvaha v týmu či skupině podléhá určitým pravidlům,

- •co odlišuje odvahu od domýšlivosti,

- •proč by podstupování rizik mohlo vést ke zvýšení kvality života,

- •jak naše chování ovlivňuje výchova a role pohlaví,

- •jaké konkrétní kroky musíte podniknout, abyste byli odvážnější.

1.1 Příběhy odvahy – není odvaha jako odvaha

Odvaha má mnoho podob. Někdy vyžaduje odvahu zdánlivá maličkost, třeba někomu něco otevřeně sdělit, jindy je třeba se odvážně do něčeho zapojit. Jedno je jisté: spolu s odvahou získáváme větší manévrovací prostor a tím i více svobody a nezávislosti.

1.1.1 Odvaha v týmu

‖ Příklad

Nový vedoucí oddělení zorganizoval krátce po svém povýšení soustředění týmu v lanovém centru. Členové týmu při tom museli překonávat lanové překážky ve výšce cca 10 m. Cílem soustředění bylo posílit důvěru v týmu a motivovat pracovníky. Služebně nejstarší pracovník Antonín Pšenička má strach z výšek. Většinu překážek, kdy byl jištěný ze země, zvládl dobře. Závěrečným úkolem však bylo zdolání „skokanské věže“, tedy vyšplhat na devět metrů vysoký a vratký kůl a poté z něj – jištěný svým týmem – seskočit dolů. Za podpory kolegů („Tondo, to zvládneš!“) a ze strachu, aby nebyl za zbabělce, se Antonín Pšenička pustil do šplhání. Když se dostal do dvou třetin výšky sloupu, ztuhl a nemohl ani nahoru, ani dolů, a už vůbec se nedokázal pustit. Situace se vyřešila, až když za ním vylezl jeden z trenérů. Teprve pak se Antonín, zbrocený potem a třesoucí se po celém těle, dostal opět dolů na zem.

Antonín Pšenička „příliš“ odvážně nedbal na svoje obavy a pochyby. Existuje pro to mnoho možných důvodů:

- •nechtěl zklamat kolegy,

- •měl strach ze selhání,

- •chtěl sám něco dokázat,

- •chtěl získat uznání a mít pocit sounáležitosti,

- •a konečně nechtěl ztratit tvář před novým šéfem.

A přestože celá akce se seskokem z kůlu nakonec dopadla dobře, cena za odvahu byla vysoká. Místo obdivu vzbudil soucit. Kolegové a šéf získali dojem, že Antonín Pšenička nedokáže správně odhadnout svoje schopnosti. Místo aby si zvýšil sebevědomí, utvrdil se ve svém přesvědčení: „To nedokážeš!“

Co znamená odvaha v týmu

Ze sociální psychologie víme, že se ve skupinách chováme jinak než o samotě. Usilujeme o pocit sounáležitosti a uznání. Své jednání z velké části přizpůsobujeme tomu, aby nás ostatní měli rádi. Můžeme tak vysvětlit skutky a výroky jednotlivců, jež jsou v rozporu s „vnitřním přesvědčením“. Abychom neriskovali svou příslušnost ke skupině, potlačujeme své vlastní potřeby a obavy. Často nás k tomu vedou dvě otázky:

- •Přijme mě tým, když budu jiný?

- •Co se stane, když se nepodřídím týmovým pravidlům?

V dobrých týmech se s rozdílností jeho jednotlivých členů nakládá otevřeně. I jednotlivec s odlišnými názory cítí, že do týmu patří. V prostředí, kde nemusí skrývat své nedostatky, je i pro ty bázlivé snazší se samostatně rozhodovat, kdy budou odvážní, a kdy ne.

! Někdy vyžaduje větší odvahu něco neudělat než něco udělat! Odvaha v týmu znamená nesplnit očekávání druhých, pokud nám v tom brání vlastní přesvědčení či obavy.

1.1.2 Odvaha, nebo domýšlivost?

‖ Příklad

V srpnu 2002 vylezl profesionální horolezec Alexander Huber bez jištění za tři hodiny stylem free solo severní stěnou na Cima Grande v Dolomitech. Tato cesta je i s jištěním považována za jeden z nejobtížnějších výstupů v Alpách. Pět dní se na výstup připravoval s lanem, při čemž si cestu několikrát vyzkoušel. Zkoumal při tom každé obtížné místo a zkoušel si potřebné postupy. Po takové přípravě věděl, kterým chytům může důvěřovat a kde hrozí nebezpečí. Přesto byla při této akci jedna věc jasná: i sebemenší chyba by mohla znamenat pád a tedy jistou smrt! Byl to odvážný čin, nebo neslýchaná lehkomyslnost?

Vzhledem k tomu, že se známý extrémní horolezec těšil pozornosti veřejnosti, rozpoutal jeho výstup kontroverzní diskusi: „Je Alexander Huber hrdina, nebo blázen?“ Názory se pohybovaly od naprostého odmítnutí („Ten člověk je úplný šílenec.“) až po obdiv („Fantastický výkon.“). Jeho vlastní vyjádření znělo: „Nejsem žádný hazardér. Mnoho lidí si myslí, že my horolezci nemáme vůbec strach. To je nesmysl. Strach je důležitý pro přežití. Kdybych v horách lezl úplně beze strachu, netrvalo by dlouho a zřítil bych se dolů.“

To nezní, jako když mluví hrdina – ale ani blázen. Spíš jako někdo, kdo ví, jaká rizika podstupuje a vědomě s nimi nakládá.

Má vůbec smysl srovnávat se, co se týče odvahy, s extrémním horolezcem? Ano, má! Protože žádná „stupnice odvahy“ (od 0 = zbabělec až po 10 = hrdina) neexistuje. Nejsem méně odvážný jen proto, že jako příležitostný horolezec lezu jištěný na laně. Životní rozhodnutí, jako je založení rodiny, přece často vyžadují více odvahy, než potřebuje profesionální horolezec při své „jednodenní akci“.

Buďte odvážní bez přílišné domýšlivosti

Jak se staví „profesionální odvážlivec“ k výzvám, jež stojí na hranici jeho možností? Základem je výrazná schopnost sám sebe dobře odhadnout.

- •Čeho jsem schopen dosáhnout?

- •Kde pro mě začíná nebezpečí?

- •Jaké jsou mé přednosti?

- •Jaké mám nedostatky?

- •Jak výrazná je moje sebedůvěra?

- •Jsou mé schopnosti pro tento úkol dostačující?

Rozhodujícím aspektem je i příprava s cílem nic neponechat náhodě.

- •Jaké konkrétní požadavky jsou na mě kladeny?

- •Jaká jsou rizika?

- •Jak se s riziky vypořádám?

- •V jakém poměru jsou pro mě šance a rizika?

Většina odvážných lidí sama sebe za odvážné neoznačuje. To ovšem nemá nic společného se skromností. Protože „odvážní“ vědí, jaké jsou předpoklady pro to, být odvážný:

- •výrazná schopnost vnímat sebe sama,

- •schopnost analyzovat a soustředit se,

- •preciznost a vytrvalost.

! Odvaha neznamená jednat beze strachu, ale strachu navzdory! Jestliže dospějeme k závěru, že je pro nás riziko v daném případě příliš vysoké, může „jednat“ také znamenat vědomě nic neudělat. Naše obavy je třeba vnímat a brát vážně. Pokud signály, které náš strach vysílá, ignorujeme, nejsme odvážní, ale lehkovážní!

1.1.3 Odvaha riskovat

‖ Příklad

Jana Novotná pracuje deset let v rychle rostoucí rodinné firmě. Počet pracovníků se za tuto dobu zvýšil ze 47 na 710. Každý rok se otevírají dvě až tři nové pobočky. Se svými znalostmi a dlouholetou příslušností k firmě patří Jana ke zkušeným pracovníkům. Práce ji baví a je k firmě naprosto loajální. I nadřízení se zdají být spokojení. Negativní ohlasy na své pracovní výkony tedy téměř nezná. Mimoto využívá každou příležitost k dalšímu profesnímu vzdělávání. Je tu jediný háček: Jana Novotná by ráda postoupila na kariérním žebříčku výše. Faktem ale je, že ji „přeskakují“ i méně zkušení kolegové. Pro nově otevřené pobočky firma hledá vhodné regionální vedoucí. Jana Novotná marně čeká na to, že jí místo nabídnou. Nezbývá než se o něj aktivně ucházet. Na to jí ale chybí odvaha! Postupně u ní narůstá nespokojenost s prací, s její situací a nakonec není spokojená ani sama se sebou.

Jakkoliv je její nespokojenost pochopitelná, dávat vinu nadřízeným a firmě nijak nepomůže. Na druhou stranu se tu jedná o skutečné dilema:

Nic nepodnikat

Být aktivní

Neucházet se o místo a dál snášet frustraci.

Ucházet se o místo a eventuálně být odmítnuta.

Možných obav, které nám brání odvážně se vydat novými cestami, je mnoho:

- •Strach z odmítnutí: Když se o místo nebudu ucházet, nemohou mě ani odmítnout!

- •Strach z reakce kolegů: Co tomu řeknou kolegové, když mě nepřijmou. A co když mě přijmou?

- •Strach z nepříjemností: Nebudu od svých šéfů požadovat příliš, když se budu o to místo ucházet?

Během své koučské praxe jsme častokrát zažili, že lidé byli se sebou nespokojení proto, že jim chyběla odvaha vydat se novými cestami nebo udělat pravděpodobně riskantní rozhodnutí. Nespokojenost situaci potom ještě zhoršuje. „Už teď jsem v potížích. A navíc mi chybí odvaha s tím něco udělat.“

Podstupujte rizika pro lepší kvalitu života

„Riskuje každý, kdo dlouhodobě neriskuje,“ říká spisovatel Martin Bernard Reisenberg. Jestliže považujeme za riziko i zhoršení kvality života, potom tento výrok platí dokonale. Jde tedy o to se pro riskování vědomě rozhodnout. Měli bychom tedy vědět, jak přesně vypadají naše možnosti:

1. 1.Jaké mám možnosti?

2. 2.Jaké šance jednotlivé možnosti skrývají?

3. 3.Jaká rizika jsou s těmito alternativami spojená?

4. 4.Jak odhaduji rizika pro mě osobně?

! Není možné se nerozhodovat. I když nic nedělám, rozhoduji se: pro nicnedělání! I „nicnedělání“ má ovšem nějaký důsledek, a proto je v každém případě lepší se následky svých rozhodnutí důkladně zabývat. A poté brát odvážně v potaz rizika.

1.2 Odvaha na pozadí kultury a výchovy

Naše kulturní pozadí formuje, jak vnímáme, jak uvažujeme a jaké hodnoty jsou základem našeho jednání. Odvaha je v různých kulturách posuzována, vnímána a chápána odlišně. Nezávisle na kulturním a historickém kontextu by se asi dalo říct, že odvaha je schopnost dostat se do nebezpečí. Odlišnosti vyplývají z toho, co se v jednotlivých kulturách chápe jako nebezpečí, a co ne. Prapůvodně byla odvaha nezbytná pro přežití.

‖ Příklad

Naši prapředci prohledávali lesy, aby nasbírali nějakou potravu. Když zapraskalo v křoví, vyplavily se jim stresové hormony. Zvuk mohl způsobit jak šavlozubý tygr, tak i zcela neškodné zvíře. Pokud se ale octli tváří v tvář šavlozubému tygrovi, byly tu dvě alternativy, jak dosáhnout cíle, tedy „přežití“: boj, nebo útěk. Strategie obrana/boj vyžadovala odvážné jednání.

V naší dnešní relativně bezpečné společnosti se vyžaduje odvaha jiného typu. Ta spočívá v překonávání každodenních výzev: zajištění zaměstnání, měsíční splácení hypotéky, urovnávání konfliktů s partnerem, udržování sociálních a společenských kontaktů a mnoha dalších.

Poznávacími znaky kultury jsou hodnoty, víra, vědomosti, zvyky. Lidé z jiných kultur vnímají odvahu odlišně. To, co se označuje za odvahu u nás, je ve Spojených státech považováno zřejmě za samozřejmost.

‖ Příklad

Američan se stěhuje v průběhu života v průměru desetkrát, zatímco Evropan podle statistik čtyřikrát. Američané se jako velmi mobilní národ přesouvají z východu na západ, ze severu na jih, nebo opačně.

Kolikrát jste se v životě přestěhovali vy? Přestěhovali jste se jen v rámci města, nebo jste přesídlili třeba ze severu na jih či z Moravy do Čech? To, co patří ve Spojených státech ke každodenní realitě, je u nás spíše výjimkou.

1.2.1 Odvaha a výchova

V 19. století charakterizoval výchovu řád, disciplína, poslušnost a píle. Tělesné tresty patřily ke každodennímu životu podle hesla: „Jeden pohlavek ještě nikomu neuškodil.“ Ve školách byly výslovně povoleny i tvrdé tresty, například rány rákoskou. Přísná, autoritativní výchova se rovnala dobré výchově. Muselo se poslouchat a musela se uznávat „vrchnost“ (rodiče, učitelé atd.), odmlouvání se netrpělo. Cílem výchovy bylo včlenit děti do panující sociální struktury a předat jim dobré způsoby. Odvaha byla tehdy vyžadovaná nanejvýš jako vojenská povinnost.

Ve 20. století se tyto zásady významně proměnily. Výchovným modelem se pro mnohé z generace šedesátých let staly antiautoritativní tendence a styl laissez faire. Vznikaly alternativní školy, nejznámějšími jsou waldorfské školy, školy Montessori a anglická Summerhill School.

Dnes v 21. století je v popředí zájmu podporovat u dítěte všechna jeho individuální nadání a vyžadovat jejich rozvoj, vnímat jeho potřeby a stanovovat jasné hranice a pravidla. Děti se mají do budoucna naučit vést samostatný život ve společnosti, být zodpovědní sami za sebe, odvážně sledovat své představy, názory a cíle, a to vše využít jak v týmu, tak i ve společnosti.

1.2.2 Je snad všechno gender?

Diskuse o genderovém mainstreamingu jsou mnohostranné. Existuje nebezpečí, že politika zrovnoprávnění zvítězí na úkor rodinné politiky, místo aby se intenzivně rozvíjely obě dvě. Poznejte svoje osobní genderové představy. Důležité je, že neexistuje žádná správná, nebo špatná odpověď! Zajímavé jsou vaše intuitivní, spontánní představy.

Cvičení: Role pohlaví

Vezměte si papír A4 na šířku, přehněte ho na polovinu a na jednu stranu napište jako nadpis „dívka“, na druhou „chlapec“. Nyní máte dvě minuty na to, soustředit se na „dívčí“ stranu a napsat všechny vlastnosti/pojmy, které spojujete s „dívkou“. Po dvou minutách se soustřeďte na „chlapeckou“ stranu a poznamenejte všechna hesla vážící se k „chlapci“.

Vyhodnocení: Role pohlaví

Jaké vlastnosti/pojmy si spojujete s dívkou? Jsou to spíše slova jako „milá“, „hravá“, „hodná“ atd. A jak popisujete chlapce? Objevují se tam spíše výrazy jako „dobrodružný“, „hlučný“, „divoký“, „bojovný“?

Tyto postoje a očekávání nevědomě promítáte do svého okolí a do sebe. S banálními zažitými představami jako „ženy neumějí řídit auto“, „muži nedokáží dávat najevo city“ se setkáváme v každodenním životě a stále kolem nás krouží. Tato klišé nedominují pouze v typických vlastnostech, ale i v hodnocení. Ženy jsou tak považovány za starostlivé, citlivé, spontánní, muži zase spíše za racionální, sebevědomé. Tato klišé bychom měli vzít na vědomí, až se podíváme v následujících kapitolách na cestě k samostatnému a odvážnému jednání na své osobní předpoklady.

Odvaha v genderové diskusi znamená více než jen pátrat po zavedených představách o pohlavích a mužských, respektive ženských vzorcích chování. Znamená to vědomě vnímat osobní kontakt s ostatními lidmi a ptát se sám sebe, do jaké míry ho určuje naše vypěstované chování.

Table of Contents

O autorech

Předmluva

Trocha odvahy nezaškodí!

Příběhy odvahy – není odvaha jako odvaha

Odvaha v týmu

Odvaha, nebo domýšlivost?

Odvaha riskovat

Odvaha na pozadí kultury a výchovy

Odvaha a výchova

Je snad všechno gender?

Odvaha nad zlato

Recept na odvahu

Jak jsem odvážný – analýza odvahy

Moje úroveň odvahy aneb kolik odvahy mám?

Kořeny naší odvahy – pohled do minulosti

Naše úroveň bezpečí a důvěry

Ochota riskovat

Zaměření na nedostatky a přednosti

Blokády a překážky – od problému k řešení

Budování a posilování sebevědomí

Past stereotypu – vydejte se do neznáma

Stres – zachovejte si přehled, potlačte stresory

Strach – jak ho překonat

Vize odvahy – pohled do budoucnosti

Samostatně utvářejte vlastní život

Zvyšte potěšení a chuť do života

Budujte aktivně vlastní profesní úspěch

Manévrovací prostor – posouvání hranic

Vnímání – co říká můj vnitřní hlas

Myšlení – co říká můj rozum?

Jednání – od plánu k činu