Přeložila:

DANA ŠIMONOVÁ

Sabrina Jeffries: Tajemství flirtu

Vydání první

Copyright © 2018 by Sabrina Jeffries, LLC

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2018 jako svou 2232. publikaci

Přeloženo z anglického originálu The Secret of Flirting vydaného nakladatelstvím Pocket Books, an Imprint of Simon & Schuster, Inc.,

New York v roce 2018

Český překlad © 2018 Dana Šimonová

Odpovědná redaktorka Stanislava Moravcová

Korektorka Zdeňka Grigarová

Ilustrace na přebalu © 2018 Jon Paul

Přebal a vazba © 2018 Ricardo a Baronet

Sazba a grafická úprava Ricardo, Sázavská 19, Praha 2

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-0990-3 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-0991-0 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2018

Sabrina Jeffries

Tajemství flirtu

Louise Burkeové, která po všechna léta

v nakladatelství Pocket podporovala mou

literární kariéru. Bez tebe bych nebyla tam,

kde dnes jsem.

Užívej si zaslouženého důchodu!

A Micki Nudingové, jež mě naučila tolik věcí

o psaní. Užívej si svého nového domu a vnoučat.

Zasloužíš si to!

Prolog

Dieppe, Francie

1827

Gregory Vyse, baron z Fulkhamu, upil ze sklenky výborného brandy a vychutnával si jeho chuť. Vynikající alkohol byl jednou z výhod při cestách do Francie. A nálevna v tomto dieppském hostinci nabízela výhradně to nejlepší, přestože musel za pokoj v něm zaplatit nekřesťanské peníze.

Nezdálo se však, že by jeho společník, kapitán Hartley Corry, výtečný destilát náležitě ocenil. Hodil ho do sebe, jako by to bylo levné pivo. Nebo jako by byl značně nervózní.

Hm. Co se to děje? Tohle měla být jen jednoduchá předávka.

Hart postrčil balíček převázaný provázkem přes stůl. „Tady jsou ty dopisy, Fulkhame. Budeš je moci brzy předat mému bratranci, že?“

Gregory je schoval do kapsy převlečníku. „Nemělo by to trvat víc než pár dní, jestli vydrží počasí. Do města La Coruña, kam mám namířeno, to není lodí daleko. A Niall mě očekává.“

Když Hart už nic nedodal, Gregory se otázal: „Nemáš pro mě žádné vzkazy z Gibraltaru? Od Johna?“

Hart zamrkal. „Očekával jsi nějaké?“

„Nejspíš ne.“

Ačkoli přece jen doufal… Jeho mladší bratr John a Hart byli nejlepší přátelé a oba byli se svými regimenty až donedávna umístěni na Gibraltaru. Teď byl Hartův regiment nakrátko doma, než bude zase odvelen jinam. John po něm mohl alespoň vzkázat upřesnění, kdy pošle svou zprávu. Gregory už ji měl od něj dostat před několika dny. Až příště Johna uvidí, dá svému nezodpovědnému bratrovi pořádnou přednášku o důležitosti pravidelných informací.

Hart objednal další brandy a Gregory tázavě zvedl obočí. Nikdy neslyšel o tom, že by tento syn markýze byl nějaký pijan, přestože se jednalo o vojáka. Určitě ho něco trápí. Gregory to vyčetl ze sevřené linky Hartových rtů, z jeho bubnujících prstů… i z těkajících očí.

Gregory prostě vyčkával, až se Hart projeví. Protože to byl nejlepší způsob, jak zjistit pravdu, což bylo něco, v čem exceloval.

Netrvalo to dlouho. Hart upil trochu brandy a opřel se o opěradlo židle. „Když už mluvíme o Johnovi, řekl mi, že někdy… ehm… platíš lidem za určité informace.“

Zatracený John a jeho prostořekost. „Opravdu?“

Hart po něm střelil tázavým pohledem. „John říká, že máš rád všude své zvědy.“

„Ano, pokud se jedná o někoho, komu můžu důvěřovat. Což zjevně není případ mého mladšího bratříčka.“

John už to mohl vědět. Ale přestože se před rokem oženil, byl ten zatracený hlupák stejně nerozumný jako vždycky. Přesně kvůli tomu ho Gregory nechtěl na tuto práci používat. Souhlasil teprve tehdy, když se jasně ukázalo, že pokud nebude bratra trochu usměrňovat, John se zabije sám při nějaké bláznivé eskapádě.

Hart se k němu naklonil. „Neobviňuj Johna z toho, že mi to řekl. Když mi nabídl, že ti předá dopisy pro Nialla ve Španělsku, otravoval jsem ho tak dlouho, dokud mi nevysvětlil tvoje spojení s mým bratrancem. Tedy, chci říct, s ohledem na to, že Niall… tedy…“

„Zabil jednoho muže.“

„Ano, bál jsem se, že ho chceš zajmout a odvézt zpátky do Anglie. Přece jen pracuješ pro vládu.“

„To je pravda.“ Na ministerstvu zahraničí, abychom byli přesní. Ačkoli oficiálně pracoval Gregory jako náměstek pro války a kolonie, jeho neoficiální postavení bylo poněkud tajemnější.

Hart se rozhlédl po nálevně a ztišil hlas. „Ale John mi vysvětlil, že ti Niall občas posílá zprávy z místa, kde právě žije, a proto jsi přivřel oči nad tím, že utekl do exilu kvůli souboji, a tak jsem si myslel…“

„Že bys mohl dělat totéž, když teď budeš umístěný se svým regimentem jinde než na Gibraltaru.“

„Přesně tak.“

Gregory hned neodpověděl. Dal si načas, upíjel brandy, nechal působit ticho a pozoroval přitom Hartovu reakci.

K Hartově cti bylo třeba říct, že se nevrtěl ani nemračil, jak by to dělala většina lidí.

„Jakou bych z toho měl mít výhodu?“ zeptal se Gregory nakonec.

„Ve Fort Bullenu a na Jamesově ostrově určitě nemáš žádného důvěrníka,“ Hart se zarazil, „počkej, nebo máš?“

„Ne. Ale také je to dost zbytečné. Tam jsou vojáci proto, aby chytali lodě s otroky. Tam se žádné politické intriky moc nespřádají.“

Hartovi unikl povzdech. Zjevně pátral po nějakém alternativním příjmu a doufal, že by mu mohlo něco kápnout ze špehování. Jako druhý syn markýze Hart nejspíš zjistil, že mu kapesné a žold nepřinášejí tolik, aby se mohl věnovat aristokratickým zábavám, jako jsou hazardní hry a běhání za ženskými.

Kčertu! Gregory toho bude nejspíš litovat, ale ten chlap byl přece Johnův přítel. „Povím ti, co uděláme,“ prohlásil nakonec. „Mám dnes v plánu jít do zdejšího nového divadla na Figarovu svatbu. Mohli bychom jít spolu! Potom ti položím pár otázek a uvidím, jak si umíš všímat. Pokud je zodpovíš k mé spokojenosti, budu na tebe myslet, až budeš v pozici, kdy bys mi mohl pomoct.“

Nikdy nebylo na škodu mít víc špehů. Pokud byl Hart tak všímavý, jako byl podle Johna chytrý, mohl by být jednoho dne užitečný.

Hart se rozzářil. „Výborně. Bylo mi řečeno, že dnes večer vystupuje mademoiselle Servaisová, takže budeš rád, že jsi tam byl. Přísahám, že je stejně geniální jako madam Siddonsová.“

„To jaksi pochybuju. Měl jsem to privilegium, že jsem viděl Sarah Siddonsovou v její poslední roli na jevišti. Bylo to velice působivé. A šokovalo by mě, kdyby divadlo v tak nevelkém městě, jako je Dieppe, zaměstnávalo nějakou talentovanou umělkyni.“

Zarazil se, protože v Hartových očích se rozsvítily ohníčky. „Tak se připrav na to, že budeš šokovaný, starý brachu.“

Divadlo v Dieppe mělo dvě patra lóží. Gregorymu díky jeho postavení při této návštěvě nabídli nejlepší lóži, z čehož se Hart velice radoval. Gregory musel uznat, že malé, ale nové divadlo má své kouzlo stejně jako představení samo. Vždycky dával přednost původní hře od Beaumarchaise před Mozartovou operou.

Co se týkalo mademoiselle Servaisové, musel potlačit podráždění a připustit, že je skutečně obdivuhodná. Přitom nesnášel, když mu někdo dokázal, že nemá pravdu.

Vlastně tomu tak úplně nebylo. Komediální role Zuzanky postrádala sílu jakékoli velké dramatické postavy paní Siddonsové, takže to bylo, jako byste srovnávali jablka s pomeranči, ale stejně…

„Co jsem ti říkal?“ popíchl ho Hart, když se ozvala hudba, značící mezihru. „Je úchvatná.“

Gregory neměl rád přehánění. „Jestli tou úchvatností myslíš, že je to velice hezká francouzská herečka s výborným hlasem a neafektovaným projevem, díky němuž hraje Zuzanku skutečně důvěryhodně, pak máš nejspíš pravdu. Ale kromě toho…“

„Ale kromě toho co? Přiznej to, chlape. Má křivky jako Afrodita, tvář jako Helena Trojská a hlas jako… jako…“

„Siréna? Pokud ji přirovnáváš k mytickým bytostem, mohla by docela posloužit i tahle. Stejně mluvíš pouze o jejích tělesných vlastnostech.“

Jež byly skutečně neobvykle atraktivní. Přestože měla na hlavě vysokou napudrovanou paruku, dokázala kráčet se smyslnou grácií, až uvažoval, jak asi vypadá pod tím směšným kostýmem z dob jeho babičky.

Avšak i Francouzky nepříliš obdařené krásou měly talent projevit veškerý svůj půvab světu. A rysy mademoiselle Servaisové, pokud to mohl posoudit takhle z dálky, rozhodně byly obdařené krásou. A co víc, hlas měla melodický, aniž by byl vysloveně zpěvavý, a mimoto jasně vyslovovala každé slovo. Okouzlila publikum – i jeho – pokaždé když vstoupila na jeviště.

„Máš vztek, že jsi prohrál,“ pronesl Hart v okamžiku čirého prozření. „Pověz pravdu – je lepší, než sis představoval.“

„To můžu připustit. Ale má očekávání byla skutečně nízká.“ Když se Hart zamračil, dodal: „A tys měl věnovat pozornost i jiným věcem než jen té herečce, vzpomínáš? Koneckonců je to zkouška.“

„Dobrá.“ Hart zkřížil paže na hrudi. „Tak se mě ptej.“

„Jak se jmenoval vrátný, který nám dal lístky?“

„Pan Duval,“ opáčil hbitě Hart.

To nebylo špatné. Těchto lidí si obvykle nikdo nevšímá. „Jeho křestní jméno?“

Hart zvedl bradu. „To neudal.“

„Vlastně ho tak oslovil někdo jiný, když ho zdravil, ale možná jsi to neslyšel.“ Gregory se uvelebil pohodlně na svém sedadle. „Popiš ho, začni vlasy a skonči botami.“ Když Hart podal vyčerpávající odpověď, Gregory přikývl. „A teď mi řekni, jaký podle tebe vede život doma.“

Zdálo se, že to Harta udivilo. „Jak žije doma?“

„Člověk může říct hodně o druhém podle toho, jak se chová, jak se obléká a mluví. Ale pro tuto chvíli mi prostě řekni, jak na tebe zapůsobil.“

Než mohl Hart začít, ozvalo se zaklepání na dveře lóže. Když Gregory vyzval tu osobu, aby vstoupila, nebyl to nikdo jiný než sám vrátný Duval.

„Je dnes večer všechno k vaší spokojenosti, pánové?“ zeptal se Duval francouzsky.

„Ano, díky,“ odtušil odmítavě Gregory.

Poté se do toho vložil Hart – nejspíš proto, aby toho muže ještě chvíli pozdržel a mohl tím pádem lépe odpovědět na Gregoryho dotaz. „Mohl byste pro nás zařídit po představení setkání s mademoiselle Servaisovou?“

Zatímco Gregory potlačil povzdech, tvář vrátného se zakabonila. „Obávám se, že ne, pane. Obvykle hned pospíchá domů.“

„Předpokládám, že má manžela a děti, o které se musí starat,“ poznamenal Gregory.

„Má starou babičku, pane. Mademoiselle Servaisová není vdaná.“

Zajímavé. A neočekávané. Protože Francouzi vždy mluví o herečkách jako o slečnách, nikdo nemůže vědět jistě, jestli mají manžela. Ale předpokládal by, že žena tak jedinečných půvabů manžela mít bude. Pocítil proto podivně silné uspokojení, když slyšel, že žádného nemá.

Dokázal si ji snadno představit na svém loži. Byla přesně jeho typ – smyslná, ale graciézní, elegantní siréna.

Siréna, haha. Je stejný jako Hart. Ale právě teď nemá na ženy čas, rozhodně ne na hrátky s nějakou francouzskou herečkou. To by pro jeho kariéru rozhodně nebylo dobré. A jeho kariéra byla pro něj vším.

Hart vstal. „Možná to nevíte, ale já jsem syn markýze a můj společník je baron ve vysokém postavení v anglické vládě. Pokud dokážete tu schůzku zařídit, nebudete rozhodně škodný. Nezdržíme ji dlouho.“

Gregory zvedl na Harta tázavě obočí. O co se to snaží?

Vrátný přikývl. „Uvidím, co se dá dělat, pánové.“

Po jeho odchodu se ozval Gregory. „Pokud doufáš, že mě tvůj manévr odradí od dalších otázek…“

„Vlastně jsem se chtěl s tou francouzskou herečkou seznámit a myslel jsem, že dva šlechtici ji nejspíš budou zajímat víc než jeden.“

Ano, John popsal Harta trochu jako záletníka. „A přitom z toho nebude škodný ani vrátný.“

„Můžeš si odečíst mou polovinu jeho spropitného z prvního mého platu coby špeha.“

Gregory se ušklíbl. „Jsi si opravdu jistý sám sebou.“

„Užitečná vlastnost pro špeha, nemyslíš?“ zasmál se Hart.

V tom měl pravdu. To však neznamenalo, že Gregory dovolí, aby ho ten chlap vodil na vařené nudli. „Dnes večer můžeš své dovednosti trénovat beze mě. Já musím jít psát zprávy.“

„Ty určitě můžou ještě chvíli počkat. Jak často se dostaneš ke schůzce se ženou, která má tak hvězdný talent jako slečna Servaisová?“

Dost často na to, abych byl vůči ní cynický. „Herci patří podle mých zkušeností do světel ramp. Jakmile sejdou z jeviště, aby se stali obyčejnými lidmi, jsou buď lehce nudní, nebo rozmarní, případně od obojího trochu.“

Hart se zasmál. „Rozhodně pochybuju, že tahle herečka bude nudná, a komu vadí, jestli bude rozmarná? Trochu rozmarů ještě nikomu neublížilo.“

V té chvíli zaslechl Gregory v mysli slova svého neoplakávaného otce: No tak, hochu, komu vadí, jestli trochu nasávám? Trochu alkoholu ještě nikomu neublížilo.

Kromě případů, kdy spolu s ním používal hřbet ruky nebo rovnou pěst.

Zatlačil tu myšlenku do zapomnění, odkud unikla. „Vážně dávám při flirtu přednost ženě, která může být prospěšná mým zájmům.“

Hart potřásl hlavou. „Dobré nebe, místo jako muž krátce po třicítce jednáš jako stařec. Musíš si také něco užít. Příliš se soustředíš na práci, víš o tom?“

Jeho bratr i matka to často pronášeli jako obvinění. Gregorymu to připadalo absurdní. Díky práci se udržoval v dobré psychické kondici. Práce odháněla vzpomínky a zažehnávala studený pot z probdělých nocí. Práce byla boží dar.

Hart na něj vrhl tázavý pohled. „Pokud se ovšem nebojíš, že by se ti ta francouzská uličnice dostala příliš hluboko do srdce.“

„Nečekej, že se nechám manipulovat tvými urážkami, starý brachu. U mě to takhle nefunguje. Zdokonalil jsem svou obranu, když ty jsi byl ještě neopeřené mládě.“

Hartovi unikl hluboký povzdech. „Zatraceně, Fulkhame. Prostě strávíme půl hodiny s herečkou. Ale kdybys nešel se mnou, nezískal bych nejspíš ani to. Bude nervózní, když tam přijde jenom jeden z nás.“

Ten chlap byl jako pes ženoucí se za kostí. Což by z něj ovšem dělalo velice dobrého informátora. A nikdy nebylo na škodu být zadobře se synem markýze. „Dobře, pokud nás bude chtít vidět.“ Ne že by o tom Gregory pochyboval. Jeho postavení a příslib peněz mu obvykle umožnily dostat se všude, kam chtěl. Zvlášť když se k tomu ještě připočetlo samotné Hartovo postavení.

Avšak když skončilo poslední dějství a sloužící je odvedl do zákulisí, začal si myslet, že se mýlil i v tom. Jak si razili cestu hereckými šatnami, slyšeli totiž, jak se jejich vrátný francouzsky hádá s nějakou ženou. Nemohli si splést ten melodický hlas mademoiselle Servaisové, která byla zjevně nazlobená.

„Je mi jedno, jak vysoce jsou ti dva chlapi postavení,“ rozčilovala se. „Zatracení Angličané, vždycky očekávají, že bude po jejich. Já musím za babičkou. Jestli se vzbudí a bude zmatená…“

Vrátný řekl něco, čemu Gregory nerozuměl, a žena si dlouze povzdechla. „Tak dobrá. Vím, že peníze potřebuješ.“ Poté jí hlas ztvrdl. „Ale nečekej, že jim budu pochlebovat, nemám trpělivost s muži, kteří jsou arogantní, aniž by k tomu měli nějaký důvod.“

Že k tomu nemají důvod? Zřejmě má tahle vznešená herečka vlastní falešné představy o lidech z vyšších kruhů. A on nemá na takové nesmysly čas!

Ale dřív než jí mohl vrátný odpovědět, uvedl je sloužící přímo do její šatny, jež nebyla větší než šatna v Gregoryho londýnském domě a bylo v ní sotva místo pro ni a vrátného, nikoli však už pro něj a Harta.

Vrátný se Gregorymu uklonil a proklouzl kolem nich na chodbu. Zanechal je tu samotné s herečkou. Teď už bylo na únik příliš pozdě. Zírala na ně bez náznaku studu, přestože musela vědět, že slyšeli její urážky.

Měla na sobě stále ještě divadelní kostým, ale nyní si u ní všiml věcí, které z dálky nemohl postřehnout – jako bylo její vnadné poprsí a překvapující výška. Díky prominující bradě vypadala rozhodně. A takhle zblízka se jevila mladší než na jevišti. Dokonce ani silné divadelní nalíčení nemohlo zakrýt pevnou kůži na krku, mladě vyhlížející ruce a téměř žádné vrásky kolem úst a očí.

Měla úchvatné oči a rty. Ty pod rudou rtěnkou vypadaly neočekávaně plně, až se člověku zachtělo ochutnat je polibkem. Ale její podivuhodně zelené oči s dlouhými, svůdnými řasami zářily podrážděností. Sváděly ho, takže si na ni začal dávat pozor.

Zdálo se mu, že ho těma očima odhaduje – váží jeho hodnotu, charakter a sklony stejným způsobem, jakým sám jindy odhadoval druhé lidi. Znervózňovalo ho, že by měl být na opačné straně této činnosti. Kdo je vůbec tahle ženská?

„Dobrý večer, pánové,“ pravila výbornou angličtinou. „Co pro vás mohu udělat?“

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Tiráž

Titulní strana

Věnování

Prolog