Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Matthias Pöhm

Umění slovní sebeobrany

Nejlepší techniky všech dob

(ukážka)

Přeloženo z německého originálu knihy Matthiase Pöhma „Das NonPlusUltra der Schlagfertigkeit“, vydaného nakladatelstvím mvg Verlag, Verlagsgruppe GmbH, Mnichov, Německo, 2012.

First published as „Das NonPlusUltra der Schlagfertigkeit“ by Matthias Pöhm

© 3rd edition 2012 by mvg Verlag, Verlagsgruppe GmbH, Munich, Germany.

www.mvg-verlag-de  All rights reserved.

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5230. publikaci

Překlad Iva Michňová

Odpovědný redaktor Petr Somogyi

Obálka, grafická úprava a sazba Eva Hradiláková

Počet stran 200

První vydání, Praha 2013

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Czech edition © Grada Publishing, a.s., 2013

Cover Photo © fotobanka allphoto

ISBN 978-80-247-4795-8

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořila Eva Hradiláková

ISBN 978-80-247-8620-9 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-8621-6 (ve formátu EPUB)

Co je to slovní sebeobrana?

Úspěch slovní sebeobrany

Když jsem se v rozmezí let 1995 a 1996 začal zabývat tématem, které se nazývá slovní sebeobrana, byla to oblast, které se věnovali přesně dva autoři.

Když se dnes podívám na stránky internetového knižního obchodu www.amazon.de, tak se mi pod heslem „slovní sebeobrana“ objeví 24 titulů. Některé tituly staršího data už nejsou ani k dostání, v knihovně dnes mám více než 30 knih na toto téma. Zájem o problematiku slovní sebeobrany ohromně roste. Odvažuji se předpovědět, že v blízké budoucnosti bude slovní sebeobrana v nabídce nejrůznějších seminářů a knih stejně běžná jako dnes NLP, mentální trénink nebo zdravý životní styl.

Co znamená umění slovní sebeobrany?

Umění slovní sebeobrany je složitým fenoménem. Budete-li si někdy všímat toho, v jak rozdílných situacích si pomyslíte: „Ten mu to ale nandal!“ tak si uvědomíte, že vhodně lze reagovat nejrůznějším způsobem. Já rozlišuji tři hlavní oblasti: schopnost odpovědět, schopnost vtipkovat a schopnost diskutovat.

Schopnost odpovědět

Umění slovní sebeobrany se projevuje v situacích, kdy jeden člověk druhého urazí, ovšem ten druhý duchapřítomně zareaguje, takže útočník z celé akce nevyjde jako vítěz.

Stalo se jednou o posvícení ve Wendelsteinu nedaleko Norimberku. Eva a její kamarádka Ramona jdou se svými manžely po ulici. Dva nevábně vypadající opilci se pokoušejí ženy oslovit. Evin manžel později řekne: „Jak to, že vždycky přitahujete takový trosky?“ Eva na to: „Když jdeme s někým, kdo vypadá jako vy, tak si zřejmě myslí, že mají šanci!“

Schopnost odpovědět znamená, že na verbální útok reagujeme skrytým útokem.

Schopnost vtipkovat

Jako projev umění slovní sebeobrany označujeme i to, když je někdo v jakékoli situaci schopný spontánně poznamenat něco vtipného. Tuto schopnost mají ti nejlepší a nejúspěšnější televizní moderátoři.

Kolega polije druhému kolegovi kalhoty kávou. Politý kolega povídá: „Člověče, dávej pozor!“ Nešika odpoví: „Vždyť já dával, trefil jsem tě!“

Máme-li tuto schopnost, dokážeme vtipně reagovat na nejrůznější výroky či vtipně komentovat nějakou situaci.

Schopnost diskutovat

Když se lidé dokážou suverénně prosadit při jednání, na poradě nebo v diskusi, pak je i to součástí umění slovní sebeobrany. Je to její subtilnější, strategičtější varianta. Tento druh slovní sebeobrany je důležitý zejména v podnikatelské sféře a v politice.

Při projevu řečníka na veřejné akci najednou někdo vykřikne: „To přece absolutně nesouvisí s praxí!“ Řečník suše odpoví: „Omyl, pane kolego, to je přímo z praxe. Jen mi není jasné, proč vám souvislost s praxí zcela unikla!“

Možná to nevyvolá smích, ale účel je splněn!

U schopnosti diskutovat dokážeme suverénně, jasně odpovědět, pokládat strategicky promyšlené otázky, máme pevně a aktivně v rukou směřování hovoru ke zvolenému cíli.

Slovní sebeobrana rovná se drzost

Jednou se na semináři přihlásil účastník, který povídá: „Pane Pöhme, ale ta odpověď není zdvořilá.“ Odpověděl jsem: „Jsem trenér slovní sebeobrany, ne slušného chování.“

K umění slovní sebeobrany patří i jistá dávka drzosti. Kdo si to nechce s nikým rozházet, pro toho slovní sebeobrana není. Je iluzí myslet si, že se můžeme slovně ohradit a pak si se všemi zúčastněnými padneme samou radostí do náručí – to nejde.

Chci vás přimět k tomu, abyste se slovem „drzý“ přestali spojovat něco negativního. Drzost je dobrá, skvělá, úžasná. Bez ohledu na to, co se vám snažila v tomto směru vštípit vaše matka.

Není možné, aby vám při všem, co děláte, každý zatleskal. A v případě slovní sebeobrany to platí dvojnásob.

TIP

Nemusíte zachránit svět – musíte v první řadě chránit sami sebe.

Na seminářích občas radím, jak se dá v průměru ušetřit 20 procent výdajů: „Když vám někdo řekne cenu, tak prostě řekněte: ,To je ale drahé – počítal jsem s polovinou.‘ A pak čekejte, co se stane.“ Na to se jeden účastník přihlásil a řekl: „Myslím, že to není dobrá strategie. My živnostníci to slýcháme pořád dokola. Ničí nás to.“ Na to jsem mu odpověděl: „Tento kurz se jmenuje ,Jak být úspěšnější s uměním slovní sebeobrany‘, a ne ,Zachraňte živnostníky‘.“ Jestli chcete usilovat o to, abyste se zavděčili všem, můžete tuto knížku odložit.

Slovní sebeobrana rovná se sebevědomí

U slovní obrany je zásadní, že máme odvahu něco vyslovit, ale nevíme předem, jestli to bude nebo nebude trefa do černého. Riskujeme trapas, že se naše odpověď nesetká s pochopením, riskujeme, že nám to někdo oplatí ještě ostřeji, riskujeme, že někdo zná a odhalí metodu, kterou použijeme. Slovní sebeobrana, se kterou budou vždy všichni spokojeni, jak ji propagují někteří trenéři, neexistuje. Kdo se slovně bránit chce, tak to udělá. Má na to dostatek sebevědomí. Trénuje si v hlavě sval – a ten sval mu umožňuje, že kráčí životem ofenzivně, riskuje věci bez záruky, že vyjdou, má odvahu upozornit na sebe nebo se někdy i ztrapnit. Většina, která nereaguje podobně, tak činí z obavy, jak budou reagovat ostatní. Hlavní není to, že by nevěděli, co mají říci. Lidé se naučili slovní sebeobraně záměrně vyhýbat, protože se soustředí na to „co by si asi o mně mysleli ostatní“, nebo „to se přece neříká“, nebo „ještě si o mně budou myslet, že jsem drzý“ – a podobně.

Tito lidé používají autocenzuru a zakazují si reagovat. Pak vycházejí ze cviku a všechno, co se nepoužívá, slábne. Svalstvo slovní sebeobrany ochabuje.

TIP

Neexistuje žádná správná odpověď – existuje jen žádná odpověď nebo odpověď. Odpovídejte, i když se vám to někdy nepovede.

Slovní sebeobranu si můžete představit jako kolečko v soukolí sebevědomí. Všechna kolečka do sebe zapadají a bez ohledu na to, kterým konkrétním kolečkem otočíte, pohnou se vždy i všechna ostatní. Nehraje roli, jakými prostředky si budete sebevědomí posilovat. Vaše sebevědomí a nepřímo tedy i vaši schopnost slovní sebeobrany posílí třeba i to, že začnete podnikat nebo vystoupíte na veřejnosti či skočíte padákem.

Slovní sebeobrana rovná se suverenita

Slovní sebeobrana souvisí v první řadě s tím, jak působíme navenek. Neexistuje objektivní měřítko, podle kterého bychom mohli konkrétní odpověď zhodnotit, do jaké míry je nebo není „dobrá“. Důležité je, jak odpověď působí na ostatní přítomné. Všechny pohotové odpovědi mají jedno společné: suverenitu. Je jedno, jestli vtipkujeme, máme schopnost diskutovat nebo odpovědět. Při povedené replice si ostatní vždy pomyslí: „Jo, to sedí.“ Abychom působili suverénně, existuje několik podstatných drobností, které se samotným obsahem odpovědi nijak nesouvisí. Jednak je to jméno. Budete působit suverénněji, když za odpověď s gustem připojíte jméno útočníka. Je rozdíl, jestli řeknete. „To si myslíte špatně,“ nebo jestli řeknete: „To si myslíte špatně, paní doktorko Bornová.“

TIP

Zopakujte jméno útočníka – působí to suverénně!

Pravidlo č. 1 tedy zní:

Odpovědi dodá sílu, když do ní zakomponujete útočníkovo jméno.

Můžete místo toho také například říci „pane kolego“ nebo „pane sousede“ nebo použít nějaký jiný titul. Jméno je důležité i při hře na otázky a odpovědi. Zapamatujte si jméno člověka, se kterým mluvíte, a říkejte ho – budete působit suverénně.

Pravidlo č. 2:

Dívejte se lidem zpříma do očí.

Dělejte to jak během otázky nebo výtky, nebo když přemýšlíte o tom, co odpovíte, tak při samotné odpovědi. Už jen samotným pevným, suverénním pohledem neverbálně působíte jako vítěz. Změřil jsem, že jednotlivá replika ztrácí účinnost průměrně po čtyřsekundové reakční době. Pokud však máte pevný, jistý a suverénní pohled, můžete se na druhého dívat beze slov podstatně déle a následná odpověď bude ještě dostatečně působit.

Jakmile na otázku odpovíte, přestaňte se na útočníka dívat. Jakoby mu tím neverbálně berete slovo. Signalizujete: „Otázka je zodpovězená. Další vyptávání je zbytečné – další, prosím.“ Působí to velmi suverénně.

Pravidlo č. 3:

Stůjte či seďte zpříma. Buďte pevní jako „strom“.

Vyzkoušejte jednoduchý trik. Postavte se zády ke zdi a záda k ní úplně přitiskněte. I paty se dotýkají zdi. Až ucítíte kontakt se zdí, odstupte a zachovejte si toto držení těla, které je pro sebevědomý projev optimální. Po několikerém cvičení dokážete takto stát i bez zdi. Vystačíte si s představou, že se narovnáváte podél imaginární stěny. Tak si to teď cvičně zkuste.

Pravidlo č. 4:

Mluvte nahlas. Kdo říká své názory nahlas, působí sebevědomě a suverénně.

Tento nástroj je skvělý k tomu, aby zafungovala i obsahově spíše horší odpověď. Zejména cítíte-li se nejistě, měli byste mluvit hlasitěji než jindy. Protože když je vaše suverenita nalomená, podvědomí automaticky tlumí intenzitu hlasu, děláte tedy dobře, pokud proti tomu záměrně bojujete.

TIP

Aby vaše odpověď působila suverénně, soustřeďte se na to, abyste mluvili nahlas, stáli zpříma, intenzivně se na druhého dívali a po odpovědi odvrátili pohled.

Slovní sebeobrana rovná se identita

Slovní sebeobrana není žádná snůška nejrůznějších technik, slovní sebeobrana je vnitřní postoj. Musíte mít svou vlastní identitu. To je mnohem důležitější než naučit se nějakou techniku. Rozhodující je, abyste si řekli: „Ano, jdu do toho. Budu se slovně bránit, i když to někdy třeba nedopadne.“ To je podstatné – ne zvládnutí spousty metod. Potřebujete identitu jako člověk, který si řekne: „Umím lidi rozesmát; říkám přede všemi věci, které se možná nemusejí každému líbit; někdy si ostatní dobírám, dělám si z nich legraci.“

TIP

Neúspěch patří k životu, proto patří i k slovní sebeobraně. Nebojte se reagovat, i když někdy vaše odpověď nebude z nejlepších. Nikdy nemůžete předem vědět, jak to, co řeknete, na ostatní zapůsobí.

Dva omyly o technikách slovní sebeobrany

První omyl: Jedna technika se hodí ve 100 procentech případů

V této knize vás seznámím s řadou technik. Ze seminářů, které pořádám, vím, že mnoho lidí očekává, že jedna jediná technika by jim měla vystačit vždy a všude na všechny druhy kritiky, urážek nebo otázek. To je nesplnitelné přání. Ve skutečnosti platí, že každá technika se hodí jen pro určitý druh útoku. Když budeme mít štěstí, možná se bude hodit na většinu útoků, ale nikdy ne na všechny.

Přirovnáme-li množinu všech slovních útoků k množině všech druhů hmyzu na Zemi, tak jedna technika rovná se jeden hmyzí jed. Proti mravencům v bytě se budete bránit jinak než proti mouše bodalce a zase jinak se budete bránit proti švábům na dovolené. Nikdy nebude existovat prostředek, který by účinkoval stejně dobře proti veškerému hmyzu. Dobrý prostředek působí tak na 10 procent všeho hmyzu. Velmi dobrý funguje na polovinu. Ale nikdy nebude zcela univerzální. Rozlučte se se zbožným přáním mít jednu jedinou techniku, se kterou zazáříte v každé situaci.

Možné však je, že pokud si osvojíte několik technik, dokážete pokrýt širokou paletu útoků.

Druhý omyl: Existuje technika, kterou lze dát mat

Mnoho lidí se domnívá, že důkazem fungování nějaké techniky je, když na ni nikdo nedokáže nijak reagovat. To je chyba.

Jestli na naše slova přijde nebo nepřijde nějaká odpověď, nezáleží na kvalitě metody, ale na pohotovosti našeho protihráče. Aby byl váš protihráč málo pohotový, zařídit nedokážu, ale mohu vás naučit, abyste obstáli vy.

Mnozí si myslí, že určitá technika je dobrá jen tehdy, když na ni absolutně nikdo nedokáže nic říct – ale taková technika neexistuje. Slovní sebeobrana se podobá šachům. Naučit vás duchapřítomně reagovat pro mě znamená něco jako naučit vás hrát šachy. Vysvětlím vám jednotlivé tahy a fungující strategie. Nikdy ale nebude existovat tah, který by dal protivníkovi vždy a ihned mat. Na každý tah může protivník reagovat nejrůznějšími způsoby. Ale na ně zase mohu nějak zareagovat já. To je na šachách i na slovní sebeobraně právě krásné.

TIP

Vyzbrojte se proti možným útokům, ale dávejte si zároveň pozor na to, abyste na ostatní neútočili bez rozmyslu a zbytečně.

Slovní sebeobraně se dá naučit

Jak se naučit slovní sebeobraně

Učení se slovní sebeobraně můžeme přirovnat ke gramatice. Řeknete správně „zítra půjdu do práce“ a ne „zítra budu jít do práce“. Nebo třeba „musím už jít, abych stihl vlak“ a ne „musím už jít, abych stihnu vlak“. Když se vás ale někdo zeptá, proč je v prvním případě správně „půjdu“ a ve druhém „stihl“, pak odhaduji, že většina z vás pokrčí rameny. Jednou se nějaký člověk začal jazykem zabývat a začal intuitivní používání jazyka analyzovat. Zjistil, že se za ním skrývá řada pevných pravidel, který rodilý mluvčí sice třeba nezná, ale při řeči je nevědomě používá. Pak se pustil do sepisování těchto pravidel – a vznikla gramatika. A s její pomocí se pak můžeme učit i jazykům, které jsou pro nás cizí. Stejné je to i se slovní sebeobranou. Já jsem sepsal něco jako gramatická pravidla slovní sebeobrany, aby se je mohli naučit i ti, kteří tuto dovednost zatím neovládají. I když je samozřejmě jasné, že ti, kdo umějí pohotově reagovat nejlépe, nad žádnými pravidly nepřemýšlejí.

Začátky vět a univerzální odpovědi

U systematické slovní sebeobrany je důležité, aby se dala snadno používat. Pokud se budete snažit o něco komplikovaného, bude vám to trvat moc dlouho a nevyjde to. Na řešení musíte přijít jednoduše a musí to jít rychle. Proto vám dám k dispozici univerzální odpovědi a začátky vět. Začátky vět představují pomocné konstrukce, které dají podnět vašemu mozku, aby uvažoval dál. Začátky vět nemusíte vyslovit, ale pomohou vám, abyste okamžitě mysleli správným směrem a dokázali rychle zformulovat něco výstižného. Mozek bude tak hodný, že načatou větu dokončí. Například začátek věty „co myslíte pod pojmem…“ vám pomůže najít v sedmi z deseti případů rozumnou reakci na téměř každý útok.

Mou druhou specialitou jsou univerzální odpovědi. Vytvořil jsem je k většině technik: odpovědi, které lze téměř doslova použít na řadu útoků. Většinou je dobré mít ihned – i ve stresu – po ruce nějakou odpověď. Například reakci „Co máte za problém?“ můžete jako reakci na mnoho verbálních ataků použít bez jakéhokoli přemýšlení. V osmi z deseti případů padne jako ulitá.

TIP

Naučte se tři začátky vět nazpaměť. ZAČÁTKY VĚT podnítí váš mozek, aby našel správné dokončení.

Naučte se nazpaměť tři univerzální odpovědi. V osmi z deseti případů máte rázem navrch.

Jak skutečně pohotově reagovat

Jestli chcete skutečně umět pohotově reagovat, musíte si uvědomit několik věcí. Nestačí si jen přečíst tuto knihu. Musíte si vyzkoušet i všechna zde uvedená cvičení. Vezměte si tužku a zapisujte si odpovědi. Je to stejné, jako když se učíte anglickou gramatiku. Jen prosté opakování příkladů kondicionálu II „What would you have done, if I had gone alone“ nestačí. Abyste tento gramatický jev dokázali správně používat, musíte ho trénovat na nových a nových příkladech.

Stejně byste měli postupovat i s technikami popsanými v této knize. Při čtení každou techniku oznámkujte – poté, co si vyplníte příklad vzadu v knize. Hodnoťte body od jedné do deseti, abyste mohli skutečně posoudit, jestli se daná technika pro vás hodí nebo ne. Hodnocení jedna znamená: to se pro mě nehodí; deset znamená: toto se pro mě hodí skvěle. Na konci knihy si pak znovu projděte techniky, které jste si označili jako favority, a vyberte z nich jen tři, které chcete zařadit do svého repertoáru. Na ostatních 20 technik zapomeňte.

Pak trénujte na nejrůznějších útocích (třeba z této knihy) jen a pouze tyto tři zvolené techniky. Až si je nacvičíte, jděte za nějakým kamarádem a řekněte mu: „Zaútoč na mě.“ Musíte trénovat i ve skutečném životě, ne pouze na papíře. Stejný postup platí pro univerzální odpovědi. Vyberte si jen tři, které se vám líbí, a naučte se je zpaměti. A pak si je znovu vyzkoušejte (třeba na útocích z této knihy) a na každý útok použijte tři univerzální odpovědi, které jste si zvolili. Stále stejná odpověď na všechny útoky. Pozor, bude to fungovat jen asi u poloviny z nich. Získáte tím rutinu a uvědomíte si, ve kterých situacích která odpověď funguje. Univerzální odpovědi musíte znát, i kdyby vás o půlnoci vzbudili. Pak zase řekněte kamarádovi: „Zaútoč na mě“ – vyzkoušejte si vše v praxi.

Stručně a jasně: Rychlé metody

Přehánějte drsným srovnáním (1)

„Helmut Kohl v tom kabátě vypadá jako řetízkový kolotoč pod plachtou,“ napsal týdeník Spiegel o bývalém spolkovém kancléři.

Takové poznámky v nás vyvolávají úsměv. Důvodem je osvědčený druh humoru: drsné přirovnání. Ke zdůraznění zvolíme nadsázku. Ale ne v tom smyslu, že bychom řekli: „Už jsem ti to říkal tisíckrát“ – to ještě není vtipné. Je zapotřebí názorné přirovnání, které musí být tak přitažené za vlasy, až působí absurdně.

„Má tak velkou nohu, že by mohl skákat na lyžích jen v teniskách.“

Přehánění vyvolá absurdní představu. V jednom případě to byly lyže, ve druhém řetízkový kolotoč. Jedná se o metodu, kterou se dají vtipně a pohotově komentovat různé situace. V tomto případě nereagujeme na útok nebo provokaci, jedná se o metodu, kterou využívají vtipní televizní moderátoři.

„Děti byly tak tlusté, že učitelé byli rádi, když při skoku do dálky trefily doskočiště,“ napsal mentální trenér Andreas Ackermann ve svém zpravodaji.

Aby slova vyzněla vtipně, musí v nás vyvolat konkrétní představu. Hledáme absurdní přirovnání, které doplníme k původnímu sdělení. Přeháníme. Ne trochu, ne trochu víc, ne, přeháníme příšerně. A hledáme přirovnání z každodenního života.

Televizní zpravodajský kanál n-tv vysílal reportáž o sjezdu německé Strany zelených. O radikální skupině v této straně komentátor prohlásil: „Počet radikálů ve Straně zelených již poklesl natolik, že by se členové klidně mohli scházet v telefonní budce.“

Obecně to funguje na principu nesmírného přehánění. Nejdříve v duchu přeženeme situaci a hledáme názorné přirovnání, které je dostatečně absurdní.

Rozeberme si krok za krokem jeden výrok. Chceme vyjádřit, že někdo má silné brýle. Nejdříve si představíme brýle silnější a silnější – nekonečně přeháníme. A pak hledáme přirovnání. Můžeme se i ptát: Co skleněného kolem nás je mnohonásobně větší než brýlová skla?

„Má brýle jako luxfery“ – to je mimochodem přirovnání, které použil rovněž časopis Spiegel o geniálním ruském šachistovi. Musíme se pousmát, když si to představíme. Je to zkrátka absurdní.

Vtipně reagovat je důležitou součástí slovní sebeobrany. Vtipné poznámky v různých situacích jsou stejně duchapřítomné jako reakce na slovní útoky.

„Má kamarádka Iris, která normálně zvládne rozborku a sborku elektrického grilu, v okamžiku, kdy se k ní přiblíží nějaký sympaťák, nepozná šroubovák od motorové pily,“ napsala spisovatelka Doris Knechtová v magazínu švýcarského deníku Tagesanzeiger.

Mistrovství světa ve fotbale v roce 2002 v Japonsku a Jižní Koreji. Španělsko vítězí nad Paraguayí. O nepřesvědčivém výkonu paraguayského brankáře deník Tagesanzeiger napsal: „Baculatému machovi zůstala v jeho věku mrštnost zápasníka sumo.“

Jak byste například vyjádřili, že minulý model BMW působí oproti novému velmi zastarale?

▶ Už jsi viděl nové BMW řady 7?

▶ Jel jsem v něm zkušební jízdu. Když jsem si pak opět sedl do svého auta, připadal jsem si, že jedu na káře.

Úkoly k této kapitole najdete na konci knihy.

Přeformulujte jako džentlmen (2)

Existuje technika, která je spojením citlivé, vstřícné reakce na jedné straně a obrany na straně druhé.

Šéf vás na poradě urazí: „Pane Jägre, víte vy vlastně, co to znamená myslet?“ Vy odpovíte s pevným pohledem a suverénním hlasem: „Chcete říci, že jsem na něco nemyslel, pane Jansene.“

Ruční granát agresora změníte v decentní upozornění. Při použití této techniky interpretujete výrok útočníka způsobem, jak by to udělal džentlmen. Tato metoda je elegantní především u emocionálně vypjatých excesů.

„Ten návrh je vyslovená blbost,“ křičí kolega na kolegu. Ten zůstává klidný a odpoví: „Máte zjevně jinou představu, jak by se dal ten problém vyřešit.“

Zůstanete-li věcní, budete pro přihlížející vítězem. Tato technika je, jako mnoho jiných, typem reinterpretace. Větu začněte slovy: „Vy si myslíte…“ nebo „Domníváte se tedy…“ nebo „Chcete říci…“ a pak formulujte věcnou variantu jeho vzteklého výlevu.

ZAČÁTKY VĚT

• Vy si myslíte…

• Domníváte se tedy…

• Chcete říci…

„Zamlžily se vám brýle? Tady je to přece jasně napsáno.“ Klidně odpovězte: „Vy si myslíte, že jsem zde něco přehlédl.“

Úkoly k této kapitole najdete na konci knihy.

Přeformulujte jako džentlmen s otázkou

Účinek této techniky ještě zesílíte, pokud – podobně jako u mnoha dalších technik – reakci doplníte otázkou. Budete působit ještě suverénněji. Místo, abyste na útok: „Pane Jägre, víte vy vlastně, co to znamená myslet?“ řekli: „Pane Jansene, chcete říci, že jsem na něco nemyslel,“vyvolejte v šéfovi tendenci odpovědět tím, že dodáte otázku: „Pane Jansene, chcete říci, že jsem na něco nemyslel. Na co?“

U útoku: „Ten návrh je vyslovená blbost,“ budete reagovat ještě lépe, když odpovíte otázkou: „Máte zjevně jinou představu, jak by se dal ten problém vyřešit. Jakou?“

Na tvrdý útok: „Zamlžily se vám brýle? Tady je to přece jasně napsáno,“ v pohodě odpovíte: „Vy si myslíte, že jsem zde něco přehlédl. Co?“

Znovu si projděte odpovědi z cvičení na straně 171 a formulujte k nim otázky.

Nepřímé útoky (3)

Stalo se na recepci hotelu Steigenberger v Hamburku. Auto mi zaparkoval personál. Recepční mi přistrčila parkovací lístek. Já: „Kde je auto v podzemní garáži zaparkované?“ Recepční mi naštvaným poučujícím tónem povídá: „Já jsem vám to tam nenapsala?“ Nevrle si vezme lístek a s hraným údivem povídá: „Vida, je to tu!“ Začalo to ve mně vřít. „Pětihvězdičkový hotel! A necháš si líbit, aby se k tobě chovali jako k malému klukovi.“ Naštvaně jsem nastoupil do výtahu a stiskl tlačítko. Zatímco jsem jel výtahem, napadlo mě mé vlastní pravidlo: „Ano, to by byla dobrá strategie! A příští měsíc by si podobné poznámky vůči hostům odpustila.“ Na její předstírané „Já jsem vám to tam nenapsala?“ jsem měl odpovědět: „Chcete mi tu tedy naznačit, že jsem hlupák. Chcete říct, že jsem tak blbý, že si ani neumím přečíst parkovací lístek, přestože vy jste to na něj přece jasně napsala. Pochopil jsem to správně?“

Nejen v hotelu, kde má host pokaždé pravdu, ale i v normálním životě vyvolá vaše reakce u daného člověka následující reakci: Když slyšíme, jak někdo vysloví naše vlastní myšlenky, cítíme se trapně a nepříjemně. Rázem si připadáme, jako když nás hodí do fritézy. Lekneme se a neubráníme se nutkání druhého utěšovat: „Nenene, tak to rozhodně myšleno nebylo.“ Zahanbeně si uvědomíme, že naše tajná strategie byla odhalena.

Pravidlo pro vás je prosté: Vyslovte nahlas, co druhý řekl skrytě, a naservírujte mu to v celé ošklivosti.

Rodilý Mnichovan hovořící výrazným bavorským dialektem sedí v oblíbené mnichovské hospodě. Host se spisovnou výslovností mu říká: „Z toho, jak mluvím, je přece jasně znát, že já nejsem zdejší.“ Mnichovan odpoví: „Chcete tedy vlastně říct, že můj dialekt zní primitivně a kdo tak mluví, je duševně zaostalý. Tohle jste tím myslel, nebo ne?“

TIP

Když vyslovíte, co si druhý vlastně myslel, ale neodvážil se říci, bude mu to velmi nepříjemné.

Na závěr vždy připojte kontrolní otázku: „Je to tak?“ nebo „Poznal jsem to správně?“. Teprve tím zatlačíte útočníka do totální defenzívy.

Právě skryté útoky bolí nejvíc. Uštěpačné poznámky, kdy si druhý netroufne jasně vyslovit, co má doopravdy na srdci, ale na druhou stranu se nedokáže ovládnout a potřebuje vám naznačit, co si o vás myslí. Tento druh útoků patří mezi ty nejčastější, se kterými se setkáváme. Mnohem méně často se stane, že vám někdo do očí řekne: „Vy jste blbec!“ Spíš si vyslechnete, jak ucedí: „Jak jsem vám právě vysvětlil…“ Tento způsob skrytého boje používají mezi sebou s oblibou zejména ženy.

Zmíníte se kolegyni, že recepční vás po telefonu vždy nepříjemně odbude. Ona na to: „Tak to rozhodně říct nemůžu, když jí volám já, je vždycky velice milá.“ Odhalte skryté sdělení a vyslovte skrytou narážku: „Ty mi tím tedy chceš říct, že já jsem tak nesympatická, že na mně všichni prostě musí být protivní, zatímco tebe má každý rád. Je to tak?“

Jedná-li se o jednoznačnou urážku, tak útočník přinejmenším projeví svůj názor na vás a jasně vám řekne, co si o vás myslí. Stanoviska se vyjasní. Naopak skrytý, podprahový nepřímý útok bolí mnohem víc, protože není hmatatelný.

Pracovník na zákaznické lince:

▶ Mně to funguje!

▶ Chcete mi tím tedy říci, že jsem zase udělal něco špatně. A protože jsem příliš omezený na to, abych to dokázal nainstalovat správně, okrádám vás o váš drahocenný čas. Je to tak?

ZAČÁTEK VĚTY

Chcete mi tím tedy říci…

Abychom ještě zintenzivnili útočníkův pocit, že jsme odhalili jeho nejskrytější myšlenky, použijeme psychologický trik. Odpověď v negativním smyslu ještě přeženeme. Uděláme ze sebe ještě horšího, než jsme v jeho myšlenkách byli. Psychologicky se stane následující. Z původně decentní narážky se stane těžký balvan. Chudák útočník teď může jen říci, že si za vším stojí, nebo že bere všechno zpátky. Ocitá se pod tak velkým tlakem, že nás dokonce může začít hájit.

▶ I když je někdo homosexuál, tak to může být kvalitní člověk.

▶ Chcete tím říci, že homosexuálové jsou lidé druhé kategorie? Je to tak?

Tato strategie je nejúčinnější, když o vás někdo nehezky mluví, jste-li na doslech. Někdo chce, abyste si vyslechli slova, která se vám neodváží říci přímo do očí. Například jste v místnosti a v jisté vzdálenosti kolega tak, abyste to dobře slyšeli, řekne: „Huber už zase špatně zadal účetní sazby. Divím se, proč ho sem vůbec brali!“ Onen pan Huber, o kterém se mluví, jste vy. Teď potřebujete odvahu, jako u slovní sebeobrany ostatně vždy. Přejděte energicky a bez uhýbání pohledem ke kritikovi a řekněte mu: „Právě o mně mluvíte. Říkáte, že jsem naprostej blb a že by bylo lepší, kdyby mě vyrazili. Proč to neřeknete rovnou mně?“

Vzhledem k tomu, že jste to vyjádřili příkřeji než útočník, on nemůže udělat téměř nic jiného, než aby to trapně vzal zpátky.

Úkoly k této kapitole najdete na konci knihy.

Převraťte něco evidentního v opak (4)

Zábavná televizní show Vsadíte se, že …? Kandidát ze Švýcarska se sází, že za stejnou dobu dokáže žonglovat s míčem na noze s více doteky než tři profesionální fotbalisté dohromady. Kandidát předvede krátkou ukázku a čtyři- až pětkrát si přehodí míč z levé nohy na pravou. Moderátor Thomas Gottschalk: „To vypadá jako v Brazílii!“ A po krátké pauze: „Oni jsou tedy Švýcaři vlastně obecně takoví evropští Brazilci.“

Jedná se o velmi častý druh humoru, který používá nejeden televizní moderátor.

Něco, co je každému evidentně jasné, se záměrně převrátí v opak. Pověst mého milovaného Švýcarska, kde jsem se rozhodl dokonce žít, v zahraničí lze shrnout přibližně takto: Švýcar je spořádaný, dobře situovaný, zdrženlivý, velmi čistotný, dbá na sebe, je pracovitý, bere všechno vážně, slaví a tančí jen v odůvodněných výjimečných případech… Přesně pravý opak toho, co si představujeme pod typicky brazilským užíváním si života. Gottschalk však řekne opak a působí to vtipně.

Jiný příklad: Váš šéf opět přijde v oblečení, které bylo retro už v 80. letech. Váš komentář: „Šéf opět dokázal, že má talent stát se příslušníkem módní policie.“

Tato slova rozesmějí přítomné proto, že jsou opakem toho, co si všichni myslí.

V jedné firmě se pracovníkům nabízí kurz na téma „beauty a wellness“. Organizátorka si povzdechne: „Určitě se zase přihlásili jenom samí chlapi.“

Klátivou chůzí se k vám blíží namol opilý člověk.

▶ Zřejmě se předávkoval mrkvovou šťávou.

Ostýchavý chlapec sebere zbytky odvahy a osloví nějakou ženu, ta se beze slova otočí a odchází.

▶ Jak to dělá, že mu ty ženský tak zobou z ruky.

Úkoly k této kapitole najdete na konci knihy.

Zjišťující otázky: Kombinace tvrzení a otázky (5)

V jedné rozhlasové stanici panovalo napjaté očekávání. Jako každé úterý se v 19 hodin vysílalo živé interview Horsta Rugena, nejpohotovějšího moderátora stanice. Horst byl známý tím, že měl opravdu hodně prořízlou pusu. Cílem všech jeho úterních rozhovorů bylo verbálně doběhnout nějakého prominentního hosta a udělat si z něj legraci. Rovněž bylo běžné a zároveň žádoucí, aby naopak i host pěkně podusil moderátora.

Úterní pořad se stal během své roční existence pro posluchače kultovní záležitostí. V 19 hodin šplhala poslechovost do závratných výšin. A pro známé osobnosti se stalo postupem času poctou být pozván na slovní přestřelku.

Dnes přišel na řadu Nils Bokelberg, mladý moderátor hudebního kanálu VIVA. Objevily se obavy, že by to mohl být jeden z těch hostů, kteří reagují velmi zdrženlivě až nudně, čímž neškodí jen sami sobě, ale i úspěchu celého pořadu. Všichni ve studiu byli skeptičtí, jestli Horst bude mít v kolegovi rovnocenného partnera, ještě navíc byl Nils podstatně mladší než Horst. Horst se právě rozehříval, když svému hostu řekl: „Ty se pořád tak extravagantně oblékáš… teda vlastně jsem chtěl říct otřesně…“ Nils Bokelberg ho však přerušil: „Jistě, kdybych miloval módu z 50. let jako ty, taky bych to tak vnímal. A v kterýpak charitě si sháníš hadry ty?“ Celé studio se s úlevou rozesmálo.

Nielsova odpověď má v sobě určité schéma, můžeme ji rozdělit do dvou částí. Nejdříve přijde konstatování. „Jistě, kdybych miloval módu z 50. let jako ty, taky bych to tak vnímal.“ Ale tím to nekončí, bezprostředně poté následuje otázka: „A v kterýpak charitě si sháníš hadry ty?“

Pokud budete reagovat nějakým konstatováním a následnou otázkou, můžete útočníkovi nádherně sebrat vítr z plachet.

▶ Vaše oddělení vyrábí moc zmetků.

▶ To jsou čiré dohady. Odkud máte tyhle zvěsti?

Kombinace konstatování a otázky je jednou z nejúčinnějších metod pro pohotovou reakci.

▶ Nemůžete to udělat lépe, nebo nechcete?

▶ To se teprve rozhodnu. Od čeho tím chcete odvést pozornost?

Někdo vás chce uvést nějakou výtkou do rozpaků. Vy reagujete jasným výrokem a doplníte otázku. Na výrok většinou útočník nereaguje, protože otázkou v něm vyvoláme tendenci odpovědět.

Existuje několik druhů otázek, jimiž můžeme kontrovat.

UNIVERZÁLNÍ ODPOVĚDI

• To je tvůj názor. Dokážeš akceptovat i jiné názory?

• Přijde na to. S čím (kým) to srovnáváte?

• Tomu vtipu se zasměju později. Nemáte nějakou opravdu dobrou hlášku?

Otázky k této kapitole najdete na konci knihy.

Otázka Franze Felixe

Jedním z nejelegantnějších druhů zjišťující otázky je „otázka Franze Felixe“. (Pojmenovaná podle svého vynálezce, mého kolegy Franze Felixe.) První krok: Obraťte výtku pozitivním směrem a podsouvejte útočníkovi, že u něj je všechno v nejlepším pořádku.

▶ Vaše oddělení vyrábí moc zmetků.

▶ U vás je zmetkovost příkladná.

Toto je konstatování. Druhý krok: Připojte otázku, jak to proboha protivník dokáže. Například: „Jak to děláte?“ Otázka, která ho přiměje k tomu, aby přemýšlel sám o sobě.

Teď to celé najednou:

▶ Vaše oddělení vyrábí moc zmetků.

▶ U vás je zmetkovost příkladná. Jak to děláte?

Psychologicky se v této situaci děje toto: Útočník vám něco vytkne. Je přitom plný negativních pocitů. Najednou se ale mluví o něm – a ještě k tomu pozitivně. A teď následuje otázka, kterou se vlastně stává příkladem pro ostatní. To je velmi lákavé!

Nepozorovaně a elegantně odvedeme útočníkovu pozornost od původní výtky a vybídneme ho, aby mluvil sám o sobě. Rázem nejste obětí. Zároveň jste ho donutili, aby konstruktivně odpověděl.

▶ Nemůžete se vyjádřit jasněji?

▶ Ano, vy se většinou vyjadřujete jasně. Můžete mi poradit, jak na to?

Oblafnete ho tak elegantně, že si toho málokdy všimne.

▶ Zůstaňte u tématu.

▶ Obdivuji vaši věcnost. Jak to pokaždé dokážete?

UNIVERZÁLNÍ ODPOVĚĎ

Obdivuji, že to dokážete. Jak to děláte?

Úkoly k této kapitole najdete na konci knihy.

Otázka: Odmítnutí s podsouvající otázkou

Existuje ještě další varianta reakce otázkou. Obvinění kategoricky odmítnete a připojíte podsouvající otázku.

Jedná se o jednu z nejtvrdších pohotových odpovědí, kterou můžete zvolit.

▶ Vy snad přijímáte zaměstnance podle principu náhodného výběru?

▶ Mí zaměstnanci jsou ve firmě ti nejlepší. Jak to, že nedokážete správně posoudit jejich profesní kvalifikaci?

Nejdříve přijde kategorické odmítnutí. (Mí zaměstnanci jsou ve firmě ti nejlepší.) Pak podsouvající otázka: „Jak to, že nedokážete správně posoudit jejich profesní kvalifikaci?“

▶ S vámi přece nechce nikdo spolupracovat.

▶ Mýlíte se. Patřím mezi ty, kdo jsou v našem oddělení nejoblíbenější. Proč tady konstruujete nějaké nesprávné souvislosti?

▶ Odporujete si. Předtím jste říkal, že je to chyba.

▶ To spolu přece vůbec nesouvisí. Proč mě pořádně neposloucháte?

UNIVERZÁLNÍ ODPOVĚĎ

Bohužel se pletete. Nechcete nebo nedokážete mě pochopit?

TIP

Téměř každou techniku uvedenou v této knize můžete doplnit otázkou a zesílit tak její účinnost.

Úkoly k této kapitole najdete na konci knihy.

Zjišťující otázka jako přesvědčovací metoda

Naštvaně jsem volal vydavateli. Redaktor zkrátil můj článek pro noviny Ještě úspěšněji natolik, že jeden příměr, který jsem použil, zcela ztratil smysl. Vzal jsem si telefon a vytočil číslo. Mým cílem bylo, abych dostal příležitost napsat pro příští vydání ještě jeden článek. V telefonu se ohlásil vydavatel. Popsal jsem mu příměr v původní verzi a pak jsem mu přečetl, jak vše znělo ve verzi redaktora. Nyní jsem mimochodem zmínil, že by bylo nejlepší, kdyby mi to vynahradili tím, že bych dostal možnost napsat nový článek. Aniž vyslovil souhlas, pokračovali jsme v diskusi na jiné téma. Pak jsem chtěl opět zlehka naznačit svůj cíl a chtěl jsem se zeptat, kdy je redakční uzávěrka příštího čísla. Ale než jsem začal mluvit, připomněl jsem si své vlastní pravidlo a řekl si: „Chceš mu to naznačovat ještě dlouho? Lepší bude, když řekneš hned, co chceš, a teprve pak se začneš ptát. Budeme to mít jednodušší.“

Jak jsem si řekl, tak jsem udělal. Stručně jsem si zapsal, co bych mu chtěl říci, počkal jsem na vhodnou chvilku a řekl jsem: „Tak já tedy napíšu nový článek. Kdy je příští redakční uzávěrka?“

Odpověděl: „Do příštího vydání se to už nestihne. Lepší to bude do přespříštího.“ A je to! Mám druhý článek. „Už ho stačí jen napsat,“ pomyslel jsem si.

Jedná se o jeden z nejmanipulativnějších druhů otázek vůbec. Drsná metoda, která druhému velmi zkomplikuje, aby zastával jiný názor než vy. Jedná se o variantu zjišťující otázky. Tentokrát se ale nepoužívá ke kontrování, ale jako prostředek k tomu, abyste přiměli váhavého člověka k činu. Zopakujme si to: jako zjišťující otázky označujeme takové otázky, u kterých se konstatování kombinuje s bezprostředně navazující otázkou. Oslovený člověk se pak většinou soustředí na otázku a akceptuje tím předchozí konstatování. Stejně jako všechny ovlivňující otázky funguje i tento druh otázek jen v případě, že dotazovaný je váhavý nebo se nedokáže rozhodnout.

Na jakém principu je tento druh otázek postavený? Konstatováním rozhodnete místo toho druhého a bez pauzy doplníte otázku. Odpoví-li na otázku, pak už není třeba o rozhodnutí diskutovat, je akceptováno.

Předpokládejme, že jste žena a kolega vás pozve na soukromou oslavu – samotnou! Vy byste ale ráda přišla se svým novým přítelem. Nyní můžete touto otázkou snadno pozvat i svého nového partnera, aniž byste se musela obávat nesouhlasu kolegy.

Řekněte: „Přijdu se svým novým přítelem.“

Jedná se o výrok, který obsahuje i rozhodnutí. A pak následuje otázka: „Znáš ho?“

Organizátor oslavy teď nejdříve odpoví na otázku – a výrok, který se veze ve vleku otázky, je tím přijatý.

Jiný příklad:

Otec chce, aby syn odnesl odpadky. Volá na matku: „Můžeš prosím říct Tomovi, aby vynesl koš?“

Matka odpoví: „On má zrovna nějakou práci a nemůže. Kdy můžeš ty?“

To, že Tom právě nemůže, se následnou otázkou stává takřka nezvratnou skutečností.

Příjemně jste se uvelebili před televizorem. Z kuchyně na vás volá partner: „Můžeš mě hodit do města?“ Vůbec se vám nechce. Film je napínavý, na gauči je tak příjemně. Odpovíte: „Vezmi si prosím taxíka.“

A hned přidáte otázku: „Kdy se vrátíš?“

Úkoly k této kapitole najdete na konci knihy.

Table of Contents

Tiráž

1. Co je to slovní sebeobrana?

Úspěch slovní sebeobrany

Co znamená umění slovní sebeobrany?

Slovní sebeobrana rovná se drzost

Slovní sebeobrana rovná se sebevědomí

Slovní sebeobrana rovná se suverenita

Slovní sebeobrana rovná se identita

Dva omyly o technikách slovní sebeobrany

První omyl: Jedna technika se hodí ve 100 procentech případů

Druhý omyl: Existuje technika, kterou lze dát mat

Slovní sebeobraně se dá naučit

Jak se naučit slovní sebeobraně

Začátky vět a univerzální odpovědi

Jak skutečně pohotově reagovat

2. Stručně a jasně: Rychlé metody

Přehánějte drsným srovnáním (1)

Přeformulujte jako džentlmen (2)

Přeformulujte jako džentlmen s otázkou

Nepřímé útoky (3)

Převraťte něco evidentního v opak (4)

Zjišťující otázky: Kombinace tvrzení a otázky (5)

Otázka Franze Felixe

Otázka: Odmítnutí s podsouvající otázkou

Zjišťující otázka jako přesvědčovací metoda

Útoky s podsouvající otázkou (6)

Podsouvající otázky jako zjišťující otázky

3. Šest nejlepších technik slovní sebeobrany

Nečekaný souhlas (7)

Odpovězte otázkou (8)

Kategorické odmítnutí (9)

Skrytý protiútok (10)

Příšerně přehánějte (11)

Kontrujte názorným přirovnáním (12)

4. Slovní sebeobrana a humor

Záměrné nepochopení (20)

5. Slovní sebeobrana a váš pocit: metody, které působí navenek i uvnitř

Bolavé místo: poraněná duše

Změňte negativní výroky v pozitivní otázky (21)

Řešení v budoucnu (22)

Odpověď s vyšším cílem (23)

6. Slovní sebeobrana – přehled a perspektiva

Osm základních kamenů slovní sebeobrany