JP Delaney

BELIEVE ME

Copyright © 2018 by Shippen Productions

All rights reserved.

This translation published by arrangement with

Ballantine Books, an imprint of Random House,

a division of Penguin Random House LLC.

Translation © 2018 by Jana Seichertová

Jacket design © Carol Beltrán

Jacket photographs © DreamPictures/Getty

Slovak edition © 2018 by IKAR, a.s.

ISBN 978-80-551-6431-1

MICHAELOVI

Hráš so svojimi jazvami.

– SHELLEY WINTERSOVÁ

Nijaký človek sa nemôže dlhší čas tváriť

pred sebou tak a pred svetom onak –

nakoniec ani sám nebude dobre vedieť, ktorá z jeho podôb je pravá.

– NATHANIEL HAWTHORNE: Šarlátové písmeno

PROLÓG

V deň odchodu hostia musia uvoľniť svoje izby do poludnia. Do jedenástej sa šieste poschodie hotela Lexington takmer vyprázdnilo. Toto je centrálny Manhattan, kde sa ponáhľajú dokonca aj turisti – na návštevu galérií, obchodných domov a rôznych pamiatok. Všetkých tuhých spáčov už zobudil hluk chyžných zhovárajúcich sa po španielsky, ktoré vchádzajú do práčovne vedľa výťahu a zase z nej vychádzajú a pripravujú izby na príchod popoludňajších hostí.

Podnosy od raňajok roztrúsené po chodbe ukazujú, ktoré izby ešte treba upratať.

Predo dvermi apartmánu s terasou nijaký neleží.

Každé ráno doručia do izieb poskladaný výtlačok New York Times ako pozornosť vedenia hotela.

Hosť ubytovaný v apartmáne s terasou ju však odmietol, noviny ležia nedotknuté na rohoži predo dvermi a na kľučke visí ceduľa NEVYRUŠOVAŤ.

Consuela Alvarezová si necháva apartmán s terasou až celkom nakoniec. Keď však poupratuje všetky ostatné izby, už to nemôže dlhšie odkladať. Mykne sa od bolesti, ktorá jej vystrelí do spodnej časti chrbta – dnes ráno už vymenila desiatky súprav posteľných obliečok a vydrhla desiatky sprchovacích kútov.

Kódovou kartou zaklope na dvere, zavolá Upratovacia služba! a čaká na odpoveď.

Nijaká neprichádza.

Prvé, čo si všimne, keď otvorí dvere, je chlad. Ľadový vzduch prúdi dnu cez zatiahnuté závesy. Nesúhlasne mľaskne, podíde k oknu a potiahne za šnúru. Izbu vzápätí zaplaví sivé svetlo.

Vládne v nej veľký neporiadok. Consuela pri zatváraní okna naschvál urobí hluk.

Človek v posteli sa ani nepohne.

„Prosím… už musíte vstať,“ rozpačito ho osloví Consuela. Biele prikrývky mu zakrývajú tvár a priliehajú tesne k telu, ktoré vyzerá ako pochované pod vrstvami snehu.

Consuela sa rozhliadne po tej spúšti – prevrátenej lampe, rozbitom pohári na víno – a zrazu sa jej zmocní zlá predtucha. Minulý rok mali samovraždu na druhom poschodí. Nič príjemné. Mladý muž sa predávkoval v kúpeľni. Hotel bol celkom plný, takže izbu narýchlo upratali a pripravili pre ďalšieho hosťa, ktorý sa v nej mal ubytovať o piatej.

Znovu preletí očami apartmán a všimne si niekoľko nezvyčajných, dokonca čudných vecí. Kto si večer ľahne do postele a nechá na koberci roztrúsené črepy, na ktoré by mohol ráno stúpiť? Kto spí s prikrývkou vytiahnutou až nad hlavu? Consuela už videla veľa hotelových izieb a tento výjav jej pripadá neprirodzený.

Dokonca zinscenovaný.

Consuela sa prežehná. Nervózne položí ruku na posteľnú prikrývku, tam, kde predpokladá plece, a potrasie ho.

Na bielom plátne, kam pritisla ruku, o chvíľu rozkvitne červený kvet.

Consuela pochopí, že sa stalo niečo veľmi, veľmi zlé. Znovu sa dotkne postele, tentoraz len prstom. Na prikrývke sa opäť objaví červený okvetný lístok a rozširuje sa ako atrament na pijavom papieri.

Consuela pozbiera odvahu a ľavou rukou strhne prikrývku zo spáča.

Skôr než uvidí všetko, čo sa pod ňou skrýva, zdvihne druhú ruku a zase sa prežehná. Ale ruka smerujúca k čelu tentoraz pohyb nedokončí. Roztrasená klesne k ústam, aby namiesto prežehnania stlmila Consuelin výkrik.

PRVÁ ČASŤ

(PRED PIATIMI DŇAMI)

1

Môj priateľ sa ešte neukázal.

Presne to by ste si pomysleli, keby ste ma tu uvideli. Sedím pri barovom pulte v modernom newyorskom hoteli, obľúbenom najmä medzi obchodníkmi, a pomaly chlipkám koktail Virgin Mary, aby mi vydržal celý večer. Ďalšia mladá profesionálka čakajúca na svojho spoločníka. Nuž, možno trochu vyparádenejšia ako ostatné ženy v bare. Nevyzerám, akoby som tam prišla rovno z kancelárie.

Na druhom konci barového pultu popíja partia mladých mužov. Doberajú si jeden druhého a navzájom sa búchajú do pliec, aby dodali svojim slovám váhu. Jeden – príťažlivý, elegantne oblečený a vyšportovaný – zachytí môj pohľad. Usmeje sa. Odvrátim zrak. Čoskoro sa uvoľní stôl v zadnej časti baru. Vezmem si drink a zamierim s ním k nemu. Len čo si sadnem, odohrá sa tento malý výstup:

INTERIÉR, BAR HOTELA DELTON, ZÁPADNÁ 44. ULICA,

NEW YORK – NOC

MUŽ

(bojovne)

S dovolením?

Niekto stojí predo mnou. Približne štyridsaťpäťročný obchodník v drahom, no neformálnom obleku, ktorý o ňom prezrádza, že nie je iba obyčajný manažérsky príživník. Golier mu zakrývajú vlasy, na vlka z Wall Street trochu dlhé.

Je nahnevaný. Veľmi nahnevaný.

JA

Áno?

MUŽ

Tu sedím ja. Len som si odskočil na toaletu.

Ukáže na laptop, drink a časopis, ktorý som si akýmsi zázrakom nevšimla.

MUŽ

Toto je môj drink a toto sú moje veci. Muselo vám byť jasné, že tento stôl je obsadený.

Hlavy najbližších hostí sa otáčajú naším smerom. Ale k hádke nedôjde, výbuch newyorského stresu nehrozí. Už vstávam a vešiam si kabelku cez plece. Zmierňujem napätie.

JA

Prepáčte, to som si neuvedomila. Nájdem si iný stôl.

Cúvnem a bezmocne sa obzerám okolo seba. V podniku však panuje ruch a moju stoličku pri bare už niekto obsadil. Naozaj si niet kam sadnúť.

Kútikom oka zbadám, že muž si ma so záujmom prezerá. Očami kĺže po Jessinom drahom saku od Donny Karanovej,

ktoré si moja priateľka oblieka len na konkurzy a ktorého mäkká tmavá kašmírová látka zvýrazňuje kontrast medzi mojou svetlou pleťou a tmavými vlasmi. Uvedomuje si svoju hlúpu chybu.

MUŽ

Počkajte… myslím, že by sme sa oň mohli podeliť.

Ukáže na stôl.

MUŽ

Je tu dosť miesta pre nás oboch. Len som doháňal zmeškanú prácu.

JA

(vďačne sa usmejem)

Och, ďakujem pekne.

Zložím si kabelku z pleca a sadnem si. Pri stole chvíľu panuje ticho, ktoré sa snažím neprerušiť. Podnet musí prísť z jeho strany.

Keď napokon prehovorí, hlas sa mu podľa môjho očakávania trochu zmení, zrazu znie chrapľavejšie a hlbšie. Aj ženské hlasy sa takto menia? Niekedy by som to mala vyskúšať.

MUŽ

Čakáte na niekoho? Stavím sa, že ho zdržal sneh. Práve pre sneženie neplánovane strávim v New Yorku ešte jednu noc. Na letisku LaGuardia panuje neuveriteľný chaos.

V duchu sa usmejem. Môj spoločník sa nenápadne snaží zistiť, či sa mám stretnúť s mužom alebo so ženou, a zároveň mi naznačuje, že je tu sám.

JA

Ak je to tak, asi sa tu ešte chvíľu zdržím.

Kývne hlavou na môj teraz už prázdny pohár.

MUŽ

Môžem vám v tom prípade kúpiť ďalší drink? Mimochodom, volám sa Rick.

Zo všetkých putík vo všetkých mestách na celom svete si vyberie tú moju…

JA

Ďakujem, Rick. Mám chuť na martini. A som Claire.

RICK

Teší ma, že ťa spoznávam, Claire. A… hm… prepáč mi moje správanie pred chvíľou.

JA

Nie, kdeže, to bola moja chyba.

Slová vypustím z úst tak ľahostajne a vďačne, že aj mňa prekvapí, ako dobre viem klamať.

Ale nie je to lož. Je to správanie pravdivé za imaginárnych okolností, a v tom je veľký rozdiel, ako čoskoro zistíte.

Čašníčka prijme našu objednávku. Keď odchádza, muž pri vedľajšom stole sa k nej nakloní a vynadá jej, že mu zabudla priniesť drink. Pozorujem ju, ako si mrzuto vyťahuje spoza ucha pero. Zjavne by radšej vzala zákazníkove slová a hodila ich na zem.

To by som mohla niekedy použiť, pomyslím si. Uložím si nový poznatok hlboko do pamäti a zase sa sústredím na muža sediaceho oproti mne.

JA

Čo ťa priviedlo do New Yorku, Rick?

RICK

Práca. Som právnik.

JA

Tomu neverím.

Rick sa zatvári zmätene.

RICK

Prečo?

JA

Všetci právnici, s ktorými som sa zatiaľ stretla, boli škaredí a nudní.

Opätuje mi úsmev.

RICK

Nuž, špecializujem sa na hudobný biznis, u nás v Seattli. V našej brandži si radi namýšľame, že sme trochu vzrušujúcejší ako priemerní trestní právnici. A čo ty?

JA

Zaujíma ťa, čím si zarábam na živobytie, alebo či si o sebe myslím, že som vzrušujúca?

Oboch nás prekvapí, že spolu trochu flirtujeme.

RICK

Oboje.

Kývnem hlavou na vzďaľujúcu sa čašníčku.

JA

Nuž, predtým som robila to isté čo ona.

RICK

Pred čím?

JA

Skôr než som si uvedomila, že sú aj vzrušujúcejšie spôsoby, ako si človek môže zarobiť na nájomné.

Vždy ich prezradia oči – na chvíľu takmer neviditeľne znehybnejú, keď im svitne. Rick práve v mysli obracia moje slová zo všetkých strán. Napokon sa rozhodne, že im prisúdil význam, ktorý sa v nich v skutočnosti neskrýva.

RICK

Odkiaľ si, Claire? Neviem si zaradiť tvoj prízvuk.

Je virgínsky, dočerta s tebou! Nevšimol si si, ako preťahujem slová?

JA

Som… odkiaľ len chceš.

Usmeje sa. Jeho vlčí, hladný úsmev hovorí jasnou rečou:

Takže som ťa odhadol správne.

RICK

Nuž, dievča odtiaľ som ešte nikdy nestretol.

JA

Ale už si stretol veľa dievčat, však?

RICK

Priznávam, že svoje služobné cesty spájam s istou dávkou potešenia.

JA

A potom odletíš späť k svojej manželke a deťom v Seattli.

Rick sa zamračí.

RICK

Ako si prišla na myšlienku, že som ženatý?

JA

(chlácholivo)

Zvyčajne ma zaujmú muži, ktorí sú ženatí… a vedia sa zabávať.

Aj keď si mnou už je istý, nechce to unáhliť. Chlipkáme drinky a Rick mi rozpráva o svojich klientoch v Seattli – o slávnom tínedžerskom idole so slabosťou pre neplnoleté dievčatá a o mačovskej heavymetalovej hviezde, ktorá sa neodváži verejne priznať k homosexualite. S náznakom dôrazu mi vysvetľuje, koľko peňazí sa dá zarobiť spisovaním zmlúv pre ľudí, ktorí ich aj tak pravdepodobne porušia, a preto budú znovu potrebovať právnika, aby sa z nich vyvliekli. Keď sa už tvárim dosť obdivne, naznačí mi, že môj priateľ sa už zrejme neobjaví a že by sme sa mohli presunúť inam, do reštaurácie alebo klubu, stačí si vybrať…

RICK

(tichým hlasom)

Alebo by sme mohli použiť izbovú službu. Som ubytovaný rovno nad barom.

JA

Izbová služba môže vyjsť draho.

RICK

Môžeš si objednať, čo len chceš. Fľašu Cristalu, trochu kaviáru…

JA

Mala som na mysli, že izbová služba môže vyjsť draho… keď ju poskytujem ja.

Tak, a je to vonku! Ale nereaguj na svoje odvážne vyhlásenie, neusmievaj sa a neodvracaj pohľad. O nič predsa nejde. Robíš to už celú večnosť.

Nevšímaj si búšenie srdca vo svojej hrudi ani nepríjemný pocit v žalúdku.

Rick spokojne prikývne.

RICK

Neprišiel som sem za obchodmi jediný, však?

JA

Teraz si ma dostal, Rick.

RICK

Neuraz sa, Claire, ale nevyzeráš ako ten typ.

Čas na priznanie.

JA

To preto, lebo… k nemu nepatrím.

RICK

A k akému typu patríš?

JA

K typu žien, ktoré prídu do New Yorku a prihlásia sa na kurz herectva, a potom sa omeškajú s úhradou školného. Raz za dva mesiace si niekam vyrazím, zabavím sa… a problém zmizne.

Na recepcii na druhej strane miestnosti sa prihlasuje rodina. Malé, približne šesťročné dievča vyobliekané v kabáte, pletenej čiapke a šále na výlet do mesta chce zistiť, čo sa deje za pultom. Otec ju zdvihne a postaví na obrovský kufor. Natešené dievča sa rozvaľuje na pulte, zatiaľ čo manažér vydáva hosťom kódové karty. Jednu podá s úsmevom aj dievčaťu. Otec starostlivo položí dcére ruku na driek, aby neskĺzla z pultu na zem. Pocítim známy osteň závisti a bolesti.

Odoženiem nepríjemné pocity a vrátim sa k rozhovoru s Rickom, ktorý sa nakláňa cez stôl ku mne. Teraz šepká a oči mu žiaria…

RICK

A na koľko zábavy máš chuť dnes večer, Claire?

JA

Myslím, že to je záležitosťou dohody.

Usmeje sa. Je právnik. Vyjednávanie patrí k hre.

RICK

Povedzme, za tri stovky?

JA

Toľko si účtujú v Seattli?

RICK

Za tri stovky si v Seattli užiješ veľa zábavy, ver mi.

JA

Koľko si doteraz najviac zaplatil za ženu, Rick?

RICK

Päť stoviek. Ale to bolo…

JA

(preruším ho)

Tak tú sumu zdvojnásob.

RICK

(ohromený)

To myslíš vážne?

JA

Pravdaže nie. Som obyčajné dievča, ktoré hľadá zábavu… a preto stojím za tisíc dolárov. Ale ak si si to rozmyslel…

Náročky ľahostajne siahnem po kabelke a dúfam, že si nevšimne, ako veľmi sa mi trasie ruka.

RICK

Nie, počkaj. Tisícka je… prijateľná cena.

JA

Aké máš číslo izby?

RICK

Osem štrnásť.

JA

O päť minút ti zaklopem na dvere. Nenadväzuj očný kontakt s vrátnikom.

Vstane.

RICK

(obdivne)

Ten trik so stolom bol skvelý. Zbalila si ma rovno pod nosom barového personálu.

JA

Takéto triky sa naučíš, keď sa často zabávaš.

Rick príde k výťahu a obzrie sa. Kývnem mu hlavou a tajnostkársky sa naňho usmejem.

Len čo sa dvere výťahu zatvoria a zakryjú mu výhľad na mňa, úsmev mi zmizne z tváre. Vezmem si kabelku a zamierim k východu z hotela.

Zatmievačka.

Vonku konečne dosnežilo, všetky požiarne hydranty pri chodníku majú biele čiapočky. Na ulici neďaleko hotela čaká čierna limuzína so zhasnutými svetlami a s bežiacim motorom. Otvorím zadné dvere a nastúpim.

Rickova manželka má približne štyridsaťpäť rokov. Ženina unavená, ale úzkostlivo udržiavaná tvár prezrádza, že aj ona kedysi pravdepodobne pôsobila na hudobnej scéne, kým nezačala Rickovi organizovať pracovné večere a rodiť deti. Sedí vedľa Henryho na zadnom sedadle a chveje sa, hoci z ventilátorov fúka teplý vzduch.

„Všetko okej?“ zašepká Henry.

„Jasné,“ prikývnem a vyberiem si z kabelky malú videokameru. Vzdám sa virgínskeho prízvuku a svojím normálnym britským sa prihovorím manželke: „Pozrite, teraz vám poviem to, čo vždy vravievam v týchto situáciách: naozaj si to nemusíte pozrieť. Môžete sa jednoducho vrátiť domov a pokúsiť sa svoj problém vyriešiť.“

Lenže manželka, rovnako ako všetky ostatné pred ňou, vyhlási: „Chcem to vedieť.“

Podám jej kameru. „Záver znie, že služby prostitútok používa pravidelne, nielen na služobných cestách. Priznal, že doma v Seattli jednej zaplatil až päťsto dolárov. A mne práve ponúkol tisícku.“

Manželkine oči sa zaplnia slzami. „Ó Bože. Ó Bože!“

„Je mi to veľmi ľúto,“ dodám rozpačito. „Čaká na mňa v izbe číslo osem štrnásť, ak sa s ním chcete porozprávať.“

Oči má plné sĺz, ale po mojich slovách sa v nich nahnevane zablýska. Zapamätaj si to. „Och, pravdaže sa porozprávam s právnikom, ale s rozvodovým, nie s ním.“

Obráti sa k Henrymu. „Už by som rada odišla.“

„Iste,“ odvetí nevzrušene. Keď vystúpime z auta – on aby si presadol za volant a ja aby som sa pobrala svojou cestou –, Henry mi diskrétne podá obálku.

Štyristo dolárov. Nie najhorší zárobok za jeden večer.

Okrem toho Rick sa zachoval ako darebák. Naskakovala mi z neho husia koža. Je to namyslený, agresívny a falošný sviniar. Zaslúži si všetko, čo manželka preňho chystá.

Tak prečo sa cítim znechutená tým, čo som práve urobila? kladiem si otázku, keď hľadím za limuzínou, ako sa vzďaľuje cez špinavý sivý sneh.

2

Teraz určite premýšľate, kto vlastne som a čo robím tu v New Yorku. Inými slovami, chcete základnú údaje o mne.

Meno: Claire Wrightová

Vek: 25 (môžem hrať ženy od 20 do 30 rokov)

Výška: 170 cm

Národnosť: britská Farba očí: hnedá

Farba vlasov: premenlivá

To sú fakty. Lenže tie vás veľmi nezaujímajú. Radi by ste zistili, čo vlastne chcem. Lebo to je pravidlo číslo jeden, ktoré sa naučíte hneď v prvý deň: Ako postavu vás definujú vaše túžby.

Rickovi som povedala pravdu – alebo aspoň jej časť. Chcem sa meniť na iných ľudí. Nikdy som netúžila po ničom inom.

V každom zozname desiatich najlepších škôl herectva na svete bude približne polovica pochádzať z New Yorku. Juilliard, Tisch a Neighborhood Playhouse sú iba tri z nich. Vo všetkých učia rôzne obmeny toho istého postupu, ktorý vychádza z práce skvelého ruského herca Konstantina Stanislavského. Spočíva v ponáraní sa do emocionálnej podstaty hereckej roly, kým sa nestane vašou súčasťou.

V newyorských školách herectva vás neučia hrať určitú postavu, učia vás tam stať sa niekým iným.

Ak o hraní snívate od svojich jedenástich rokov (malé dievča unikajúce pred fádnym životom v rôznych pestúnskych rodinách predstieraním, že je niekto iný a že žije niekde inde) a potom sa na vás usmeje šťastie – prejdete prvým sitom, dostanete pozvánku na konkurz do New Yorku a ponúknu vám prácu –, ste jedna z tisíca a boli by ste šialená, keby ste ju neprijali.

Impulzívne som si podala prihlášku do kurzu herectva v Actors Studio, kde študovala aj Marilyn Monroeová, ktorá takisto strávila detstvo v pestúnskej starostlivosti. Konkurz som absolvovala s čudným presvedčením, že to tak má byť, a napodiv ma prijali.

Dokonca mi dali aj štipendium. Čiastočne mi pokrylo školné, no nestačilo na životné náklady v jednom z najdrahších miest sveta.

Podľa podmienok študentských víz som mohla pracovať, pokiaľ som prácu vykonávala v kampuse. Kampusom bola Pace University, úzka moderná budova medzi radnicou a Brooklynským mostom, ktorá neponúkala veľa pracovných príležitostí na čiastočný úväzok.

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

PROLÓG

PRVÁ ČASŤ

1

2

DRUHÁ ČASŤ

TRETIA ČASŤ