Štefan Konkol

OD TATIER DO BABYLONU

A INÉ POVIEDKY

Ukážka z elektronickej knihy

Prvé dve poviedky tejto zbierky „Avarské mandle“ a „Opereny had na dvore kráľa Svätopluka“ naväzujú na fantasy román „Operený had“.

https://www.martinus.sk/?uItem=298895

Dej tohto románu sa skončil v Mexiku, na Yucatane, pred vyše tisíc rokmi. Tieto poviedky teda tiež využívajú cestovanie časom: Jedna docestuje do Samovej ríše a tá druhá do Veľkomoravskej ríše. Tá prvá končí happyendom, tá druhá realisticky. :)

AVARSKÉ MANDLE

Július Samohonkár bol schopný mládenec, len trochu neduživý. Z nejakého dôvodu mu jeho kamaráti nedali prezývku Ďuso, ale volali ho Samo. Prijal to s úsmevom, aj keď trochu zatrpklým – vedel, že mu mohlo prischnúť aj horšie meno. Mladosť býva krutá a niekedy aj perverzná.

Stál teraz na pokraji stredoamerickej džungle. Ešte stále trpel na následky toho, že priletel do južného Mexika cez viacero časových pásiem. Tento „jet lag“, ako sa hovorí na Horehroní, všetkému dodával akýsi neskutočný vzhľad. To však, čo videl pred sebou, aj tak vyzeralo ako scéna zo sci-fi/fantasy poviedky – mesačným svetlom postriebrené zrúcaniny mŕtveho mayského mesta Palenque.

Rovno pred ním sa týčil na svojej pyramíde Chrám slnka. Za ním sa hrozivo černeli zrúcaniny Paláca. Vpravo, vysoko na svahu údolia, stáli zvyšky Chrámu listového kríža. Celkom vľavo dominoval okoliu Chrám nápisov.

Ešte chvíľu počkám, pomyslel si Samo a sadol si na vlhkú zem. Strážca, ktorý ho za úplatok pustil do areálu v noci, mu odporúčal neisť na otvorené priestranstvo pred polnocou.

„Potom už tequila vyhrať, seňór,“ povedal lámanou angličtinou a spokojne si pchal desaťdolárovku do vrecka. „Los guardias^1 spať, vy mať čas.“ Strážca bol cholský Maya a Samo bol zvedavý, či jeho španielčina bola lepšia ako angličtina.

Teraz však rozmýšľal, ako prekvapujúco sa niekedy ľudský život vyvíja. Vždy mal rád sci-fi žáner, ktorý mu poskytoval akýsi únik zo sveta, v ktorom si svalnatí učitelia telocviku na ňom odreagovávali svoje puberťácke komplexy. Možno z podobných dôvodov sa zaujímal o staré kultúry a z nich najtajomnejšie boli tie v Amerike pred Kolumbom. Nikdy ani netušil, že by sa v tomto svojom hobby dostal za hranicu čítania – potom sa náhle všetko roztočilo.

V kníhkupectve Brloh sa mu dostala do ruky kniha Operený had. Pritiahla ho najmä svojou obálkou – dalo sa pri nej rozmýšľať. Román si celý prečítal so záujmom, hoci pri poslednej kapitole na jeho tvári nechýbal ironický úsmev.

Poklady z Atlantídy...takých by bolo! Avšak ten deň, keď dočítal knihu, vyhral v televíznej súťaži zájazd podľa vlastného výberu v hodnote 1 500 € (slovom tisícpäťsto eur). Viac-menej pokusne povedal rodičom, že by chcel ísť do Mexika. Veľmi ho prekvapilo, že namietali len mechanicky. Keď sa odvolal na svoju úspešnú maturitu a poukázal na to, že ako osemnásťročný by mohol ísť aj na vojnu, aj sa oženiť, súhlasili. O mesiac odletel cez Viedeň, Paríž, Atlantu a Mexico City do Villahermosy. Odtiaľ sa starým, zhrdzaveným mikrobusom odhrkal do Palenque.

Ubytoval sa v hoteli Mission Palenque, o ktorom písal aj von Däniken. Tu, v klimatizovanom pohodlí sa osprchoval, potom si prezrel telefónny zoznam. Veľmi ho potešilo, že v ňom našiel niekoľko mien Cocom – bolo to staré mayské šľachtické meno. Rozhodol sa, že im neskôr skúsi zavolať. Len čo sa však vysporiadal s ďalším náporom Montezumovej pomsty, išiel na túru zrúcanín; boli len asi 8 km od hotela. Odviezol ho tam hotelový mikrobus, ktorý bol ešte vetchejší ako ten z Villahermosy.

Ruiny ho naplnili zmiešanými pocitmi. Pokrikujúci turisti rozhodne devalvovali celý zážitok. Ale aj tak to stálo za to. Veľkolepý Chrám nápisov na 25 m vysokej stupňovej pyramíde. Zabijacky strmé vnútorné schodisko chrámu vedúce do Pacalovej krypty. Obrovský Palác so svojimi podzemnými chodbami. Múzeum ho trochu sklamalo. Bolo malé a exponáty nie veľmi vzrušujúce. Ihrisko pre starú mayskú loptovú hru tiež za veľa nestálo – pozostávalo v podstate z dvoch rovnobežných podlhovastých kopcov, ktoré v sebe možno skrývali tribúny.

Aj dažďový prales ho dosť nepríjemne prekvapil. Jeho očakávania sa zakladali na románoch o Tarzanovi – mal to byť dôstojný a pritom romantický les, kde dievčatá v krátkych sukničkách, v optimálnych prípadoch bez nohavičiek, skáču z jednej liany na druhú. Namiesto toho tu všetko zaplavovala bujná a chaoticky rastúca flóra. Rastliny zápasili o priestor, pichali, škriabali a prichytávali sa na šaty. Vzduch bol horúci a vlhký ako v práčovni – toto síce po prečítaní Opereného hada očakával – ale navyše sa všade vznášal pach zahnívajúcej vegetácie. Po zemi behali mravce, nad hlavou škriekali farebné vtáky a akési podliacke komáre práve zistili, že im veľmi chutí jeho krv.

Mnoho iných vecí sa tiež líšilo od jeho predstáv. Paradoxne, to čo sa nedalo realisticky očakávať, akoby ozaj existovalo.

Profil údolia nad riečkou s čudne latinským menom Otulum naznačoval, že časť pyramídy, na ktorej stojí Chrám slnka nebola ešte vykopaná. V tomto chráme hrdina Opereného hada Carl Kulkáň vstúpil pred oltárom do tajnej chodby a vydal sa na cestu za svojím trpkým koncom. A v chráme, pred oltárom sa skutočne jedna z vápencových platní na podlahe trochu pohybovala. Pravda, toto nemohlo nič znamenať. Každý rok na nej stáli stovky turistov. A turistiek. Nohatých amerických a nemeckých turistiek. Mnohé z nich bez nohavičiek. Kulkáň by ich iste preťahoval v hoteli... možno aj niekde v kroví. Samo si toho zatiaľ s dievčatami veľa neužil. Utešoval sa tým, že bol ešte mladý a zúfalo sa obával, že sa nikdy na nič nezmôže.

Práve kvôli turistom sa rozhodol v zrúcaninách stráviť noc. Keď mŕtve mesto stíchne a vyprázdni sa, fotografie iste budú lepšie vyzerať. Chcel tiež vyfotografovať Chrám slnka s mesiacom svietiacim nad ním. Nuž, mohlo sa to podariť. Používal film 400 ASA a jeho Canon mal svetelnosť 1:1,4. Takéto fotografie by iste išli na dračku. Možno by ich kúpil aj National Geographic.

Sedel a sledoval tropický mesiac, s rožkami nadol, ako pomaly stúpa po tmavej oblohe. Na strednej škole sa učil jazyky – angličtinu a španielčinu. Teraz mu prišiel na um útržok nejakej básne – the silver moon rode the dark night clouds...2 Nuž veľmi to nesedelo. Nočné oblaky boli tiež mesiacom postriebrené. Pozrel sa na hodinky. O päť minút dvanásť. Hodina duchov, pomyslel si posmešne. Nevyzeralo to tak. Cikády sa prekonávali. V tráve šľahali biele záblesky nejakého svetielkujúceho hmyzu. Noc bola benevolentná – teplá, sparná, dýchajúca zmyselnosťou. Kulkáň by iste tie turistky...

Treslo zopár výstrelov. Pytliaci, pomyslel si Samo. Zrúcaniny sú v národnom parku, chudobní roľníci si zadovažujú stravu. Majú na to právo, je to ich krajina... Ale potom si spomenul, že Palenque je v mexickom štáte Chiapas, kde ešte dotlieva zapatistické povstanie mayských farmárov. Načase spraviť tie poondiate fotografie a zmiznúť. Vykročil na plošinu pred pyramídou. V lese zaprašťalo. Neďaleko. Hlasy.

„!Allí! !Alla!“3

„Gringo.“4

„!Yanki!“5

„!Cuba si, Yanqui no!“6

„Zac ueyil!“7

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

AVARSKÉ MANDLE