.

JOTA/2014 (UKÁŽKA)

Copyright © Lauren Billings Luhrs, Christina Hobbs Venstra, 2013

Translation © Květa Kaláčková, 2013

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2014

ISBN 978-80-7462-547-3

.

Prolog

Můj starý život se jen tak sám od sebe nevypařil. Naopak, spíš explodoval jako granát.

Ale abych byla upřímná — to já sama jsem vytrhla pojistku. Během jedinýho týdne jsem pronajala svůj dům, prodala auto a opustila toho nevěrnýho hajzla. A přestože jsem svým přehnaně starostlivým rodičům slíbila, že budu opatrná, své nejlepší kamarádce jsem zavolala, že se chystám odstěhovat jejím směrem, teprve z letiště.

Až v ten moment mi to všechno došlo.

Jsem připravená začít znova.

„Chloe? To jsem já,“ vyhrkla jsem roztržitě, zatímco jsem se rozhlížela po terminále. „Letím do New Yorku. Doufám, že je to místo ještě moje.“

Chloe zařvala. Slyšela jsem, jak jí spadl telefon a jak kohosi v pozadí ujišťuje, že je pořádku.

„Přijede Sára,“ vysvětlovala a mně se sevřelo srdce jen při pouhém pomyšlení na to, že už za chvíli budu s nimi, na začátku úplně nového dobrodružství. „Rozmyslela si to, Bennette!“

Nadšeně zavýskl, ozvalo se plácnutí a pak řekl něco, čemu jsem nerozuměla.

„Co říkal?“

„Ptal se, jestli s tebou přijede Andy.“

„Nepřijede.“ Na chvilku jsem se odmlčela, abych zahnala ten nepříjemný pocit v krku. Nehledě na to, jak šťastná jsem byla, když jsem se Andyho po šesti letech zbavila, ten dramatický převrat v mém životě se zdál pořád dost neskutečný. „Nechala jsem ho.“

Chloe si ohleduplně povzdechla. „Jsi v pohodě?“

„Víc než v pohodě.“ A vážně jsem se tak cítila. Myslím, že až v tuhle chvíli mi došlo, jak moc jsem v pohodě.

„Podle mě je to nejlepší rozhodnutí, cos kdy udělala,“ prohlásila Chloe a pak se na chvíli zaposlouchala. Bennett vzadu cosi mumlal. „Říká, že k nám přiletíš jako kometa.“

Kousla jsem se do rtu, abych udržela koutky cukající nahoru.

„No, vlastně není tak daleko od pravdy. Už čekám na letišti LaGuardia.“

Zavřískala něco nesrozumitelného a slíbila, že mě vyzvedne.

Usmála jsem se, zavěsila a podala slečně za přepážkou letenku. Jsem spíš jako vyhořelá hvězda než kometa. Komety jsou cílevědomé a vědí, kam letí. Já jsem bez paliva a požírám sama sebe.

Na svůj dosavadní, až moc dokonalý život už nemám energii. Ani na předvídatelnou práci a vztah bez lásky — jsem absolutně vyčerpaná, a to je mi teprve sedmadvacet.

Tenhle život, co jsem vedla v Chicagu, se stejně jako ta hvězda zničil svou vlastní tíhou, a tak jsem prostě zmizela. Velké hvězdy za sebou nechávají černé díry, ty malé bílé trpaslíky. Po mně zůstane jen stín. Všechno světlo si beru s sebou.

Nový život zato stoprocentně začnu jako kometa: s plným zásobníkem, zase nažhavená a planoucí přes celé nebe.

.

Jedna

„Jestli si nevezmeš ty stříbrný šaty, tak tě normálně zapíchnu,“ zařvala na mě Julia z kuchyňského koutku. Prostor na vaření v mém novém bytě rozhodně nebyl dost velký na to, abych ho mohla považovat za plnohodnotnou kuchyň.

V Chicagu jsem bydlela ve splácaném předměstí v domě, co byl postavený za viktoriánů, a sem do New Yorku jsem se přestěhovala do úžasného apartmánu v East Village na Manhattanu. Ten byt byl sotva tak velký jako můj starý obývák. A zdál se ještě menší, když jsem vybalila všechny věci, dala je na místo a pozvala své dvě nejlepší kamarádky. Tenhle obýváko-jídelno-kuchyňák rámovaly obrovský arkýřový okna, ale luxusnímu vzhledu to moc nepomohlo — spíš naopak, vypadalo to tu jako v akváriu. Julia mě přijela navštívit jen na víkend, aby s námi mohla jít slavit, ale i tak se mě už nejmíň desetkrát zeptala, proč jsem si vybrala tak maličký byt.

Pravda byla prostá — chtěla jsem zažít něco, co jsem ještě nikdy nezažila. A další důvod — když se přestěhujete do New Yorku a nezajistíte si bydlení předem, nic lepšího prostě neseženete.

Stála jsem v ložnici před zrcadlem a zírala na své oslnivě bílé stehna koukající zpod miniaturních šatiček pošitých flitrama, které jsem na sebe pracně narvala. Tak takhle jsem se dnes chystala předvést. Naštvalo mě, že moje první instinktivní myšlenka byla, jestli by Andymu přišlo, že se moc odhaluju. Ale v další vteřině mě napadlo, že já jsem ze svého outfitu nadšená. Je čas zbavit se všech starých stereotypů týkajících se Andyho. Okamžitě.

„Řekni mi jediný pádný důvod, proč bych neměla jít v tomhle.“

„Na žádný nepřijdu,“ odpověděla Chloe sotva vešla do ložnice. Měla na sobě cosi úžasného, tmavě modrého, co se vlnilo kolem ní jako aura. Jako vždycky vypadala naprosto neuvěřitelně. „Chystáme se pít a tancovat, je potřeba ukázat o něco víc než obvykle.“

„Nejsem si úplně jistá, kolik toho chci ukazovat. Jako čerstvě nezadaná žena jsem docela spokojená.“

„Hele, některý ženský ukazujou skoro holej zadek, takže vyčnívat rozhodně nebudeš, jestli ti jde o tohle. A navíc,“ prohlásila a ukazováčkem mířila na ulici, „už není čas na převlíkání. Limuzína je tu.“

„To ty bys měla ukazovat svůj zadek. Vždyť ses posledních pár tejdnů opalovala nahatá ve Francii a celý den si udržovala hladinku.“

Chloe se potutelně zaculila a zatahala mě za ruku. „Tak jdem, krásko. Já zas pár tejdnů strávila se svým božským bastardem, takže jsem na dámskou jízdu dokonale připravená.“

Sotva jsme nastoupily do čekajícího auta, Julia práskla šampaňské. Stačil mi jediný štiplavý lok a celý svět se rozplynul. Zůstaly jsme jen my tři — mladé přítelkyně v limuzíně řítící se ulicí — připravené oslavit nový život.

A nejen změnu mého bydliště na New York: Chloe Millsová se bude vdávat, Julia je na návštěvě a svobodná Sára začne konečně pořádně žít.



Tmavý klub dunící ohlušující muzikou a přecpaný vlnícími se těly: na tanečním parketu, u vchodu, u baru.

Dýdžejka stála na nízkém pódiu, které bylo z přední strany polepené plakáty slibujícími nejstylovějšího a nejzajímavějšího profíka, kterého můžete v Chelsea najít.

Julia s Chloe byly ve svém živlu. Přepadl mě pocit, že jsem většinu svého dosavadního života strávila jen na tichých, upjatých akcích: na tomhle místě jsem přecházela ze stránek svého klidného chicagského příběhu do zhmotněné newyorské pohádky.

Perfektní.

Prodírala jsem se k baru — tváře mi hořely, vlasy jsem měla úplně mokré a nohy mě bolely, jako bych je několik let nepoužívala.

„Haló?!“ zavolala jsem, abych upoutala barmanovu pozornost. Už jsem si předtím objednala koktejly Hladké bradavky, Růžovku a Šedesátdevítku, aniž bych měla ponětí, co se pod těmi názvy skrývá. V tomhle nacpaném klubu s hudbou tak hlasitou, že se mi třásly vnitřnosti, jsem neměla skoro žádnou šanci, že by si mě vůbec všiml. I když byla pravda, že nevypadal dvakrát zaměstnaně a skoro mě začalo otravovat, jak málo obyčejných drinků stíhal připravit. Měla jsem na parketu opilou, čerstvě zasnoubenou kamarádku, která chtěla další drink.

„Hej!“ zaječela jsem a bouchla pěstí do pultu.

„Úplně tě ignoruje, co?“

Zamrkala jsem a podívala jsem se vzhůru — na muže, který se ke mně těsně tiskl u přecpaného baru. Svou postavou připomínal sekvoj. Pokýval směrem k barmanovi, aby zdůraznil, co řekl. „Nemůžeš na barmana takhle ječet, Poupátko. A už vůbec ne, když si chceš objednat něco takovýho. Pete nesnáší přípravu drinků pro holčičky.“

No jistě. Potkat nádherného chlapa jen pár dní po tom, co jsem si přísahala, že už tohle pohlaví nikdy nechci vidět, to se může stát jenom mně. Navíc chlapa s britským přízvukem. Osud je zákeřná děvka.

„Jak víš, co se chystám objednat?“ usmála jsem se na něj s nadějí, že mi úsměv oplatí. Musela jsem vypadat ještě opilejší, než jsem doopravdy byla. Nicméně jsem byla celkem vděčná, že už mám trochu popito, protože střízlivá Sára by jen přikývla, maximálně jednoslabičně odsekla, a tím by rozhovor skončil. „Třeba si chci dát půl litru guinnessu. To nemůžeš vědět.“

„Pochybuju. Celý večer si objednáváš ty slaďoučký blivajzy.“

Znamená to, že už mě nějakou dobu pozoruje? Nejsem si jistá, jestli je to zjištění naprosto úžasné, nebo spíš trochu zvrhlé.

Přešlápla jsem z nohy na nohu, on taky. Měl ostře řezané rysy, výraznou bradu, pod lícními kostmi mírně propadlé tváře, zářivé oči, husté, tmavé obočí a kdykoliv se usmál, v levém líčku se mu udělal ďolíček. Musel měřit dost přes sto osmdesát a jeho trup bych mohla prozkoumávat několik měsíců.

Těší mě, pane Velký jablko.

Když se k nám barman obrátil, pohlédl na muže vedle mě. Můj božský cizinec sotva zvýšil hlas, mluvil tak hluboce, že ho bylo i přes hudbu slyšet bez jakéhokoliv úsilí. „Dej mi skotskou, na tři prsty, Pete. A cokoliv bude chtít tady slečna. Stojí tu už celou věčnost, hm?“ Otočil se na mě s úsměvem, ze kterého mě doslova polilo horko po celým těle a hlavně v podbřišku. „Kolik prstů bys chtěla ty?“

Jeho slova mi explodovala v hlavě a vlila do žil adrenalin. „Cos to říkal?“

Tvářil se jako nevinnost sama. I když vypadal docela přesvědčivě, přimhouřené oči dávaly jasně najevo, že v jeho těle není nevinná ani jediná buňka.

„Vážně jsi mi zrovna nabídl tři prsty?“

Zasmál se. Položil dlaň na bar mezi nás a roztáhl prsty. Byla to ta největší ruka, jakou jsem kdy viděla, jeho prsty by bez námahy objaly basketbalový míč. „Radši začni jen se dvěma, Poupátko.“

Prohlédla jsem si ho ještě jednou, tentokrát důkladněji. Tvářil se přátelsky, nestál u mě příliš blízko, ale dost blízko na to, aby bylo jasné, že přišel k baru jenom proto, aby se mohl dát se mnou do řeči. „Pěkný dvojsmysl.“

Barman poklepal netrpělivě na desku baru a zeptal se, co si dám. Odkašlala jsem si, abych si dodala kuráž. „Třikrát Kluzkýho macka.“ Barmanovo otrávené odfrknutí jsem ignorovala a otočila se zpátky ke svému cizinci.

„Nezníš jako Newyorčanka,“ řekl a jeho oči se na mě smály.

„Ty taky ne.“

„Zásah. Narodil jsem se v Leedsu v Yorkshiru, pracoval v Londýně a sem jsem se přestěhoval před šesti lety.“

„Já před pěti dny. Z Chicaga. Společnost, pro kterou pracuju, si tu otevřela novou pobočku a dostala jsem místo finanční ředitelky.“

Bezva, Sáro. To je informací. Ideální pro případný psychopaty.

Hrozně dlouho jsem se na žádného chlapa ani nepodívala. Andy byl v tomhle oboru mistr, ale já už jsem vůbec neuměla flirtovat. Otočila jsem se na chvilku směrem, kde jsem čekala, že uvidím Julii s Chloe, ale ve změti těl na parketu jsem je nemohla najít. Všechny flirtovací taktiky jsem úplně zapomněla, takže jsem se cítila zase jako panna.

„Finance? Tak to jsme z oboru,“ prohlásil. Počkal si, až se k němu otočím, a zase nasadil zářivý úsměv. „Je pěkný vidět, že to dělají i ženy. Zrovna ve financích se pohybuje až moc nabručených chlapíků v drahých oblecích, co chodí na všechna jednání, jenom aby se mohli poslouchat, jak mluví o stejných věcech pořád dokola.“

Usmála jsem se: „Taky někdy bývám nabručená. A taky někdy nosím drahý kostýmky.“

„Vsadím se, že to musíš občas použít i řemen.“

„To má být nějaký další dvojsmysl?“

Začal se smát a mě při tom zvuku zaplavilo horko. Pomalu se ke mně přiblížil a tiše mi zašeptal přímo do ucha: „Hmm, a nebo jsem natvrdlej.“ Cítila jsem, jak uvnitř taju, a zatímco jsem na něj nevěřícně zírala, on naklonil hlavu a prohlédl si mě. „Jsi taková způsobná. Nevypadáš jako holka, co chodí do takovýchto podniků často.“

To je to na mně tak vidět? „Nejsem si jistá, jak to mám brát.“

„Ber to jako poklonu. Jsi tu nejlákavější.“ Odkašlal si a zadíval se na Peteho, který mi zrovna nesl drinky. „Proč vůbec neseš všechny tyhle slaďoučké dobrůtky na taneční parket?“

„Moje kamarádka se zrovna zasnoubila. Máme tu dámskou jízdu.“

„Tak to asi nemám žádnou šanci, že bys dnes odešla se mnou.“

Zamrkala jsem a potom ještě jednou, pořádně. Tenhle nezastíraný návrh byl už naprosto za hranicí všech flirtů, ve kterých se vyznám. Hodně za hranicí. „No… Cože? Ne.“

„Škoda.“

„To myslíš vážně? Vždyť jsme se sotva seznámili.“

„A už teď mám neovladatelnou chuť tě zhltnout.“

Mluvil pomalu, skoro šeptal, ale jeho slova mi duněla v hlavě jako údery do bicích. Očividně si byl v tomhle způsobu komunikace jistý — nebylo to poprvé, co někomu navrhl nezávazný sex. Přestože pro mě to bylo něco úplně nového, stačil mi jeho jediný pohled a věděla jsem, že bych za ním šla kamkoliv.

Všechen alkohol, který jsem do téhle chvíle vypila, na mě najednou dolehl a zavrávorala jsem. Můj božský cizinec mě zachytil za loket a znovu se na mě usmál.

„Pomalu, Poupátko.“

Zamrkala jsem, abych se vzpamatovala, a cítila jsem, jak se mi trochu pročistila hlava. „Fajn, když se na mě takhle usmíváš, přímo prahnu po tom, abys mě přefikl. A ví bůh, že už je to pěknou chvíli, co se o mě někdo pořádně postaral.“ Sjela jsem po něm pohledem od hlavy až k patě. Veškeré předstírání zdvořilé konverzace bylo to tam. „A něco mi napovídá, že ty by sis se mnou poradil s přehledem — vždyť se na sebe podívej!“

Udělala jsem to, co jsem právě poradila jemu, a prohlédla jsem si ho. Znovu. Zhluboka jsem se nadechla a můj pohled se střetl s jeho pobaveným výrazem. „Ještě nikdy jsem ale neměla nic s někým cizím, koho jsem potkala u baru. Navíc jsem tu s kamarádkama a oslavujeme tu úžasnou svatbu, co se chystá, takže…“ — posbírala jsem všechny svoje skleničky — „to jdeme zapít.“

Pomalu přikývl, znovu se mu tvář rozzářila úsměvem, jako by přikývl na nějakou výzvu. „Fajn.“

„Uvidíme se později.“

„To doufám.“

„Užij si ty tři prsty, cizinče.“

Vyzývavě se usmál: „Užij si Macka.“



Chloe s Julií seděly úplně vyřízené a zpocené u stolku. Postavila jsem před ně drinky a Julia jeden posunula před Chloe, druhý rovnou pozvedla.

„Ať nám jdou všechny kuřby tak hladce jako tahle,“ prohlásila a sevřela skleničku mezi rty, ruce vítězoslavně vyšvihla do vzduchu a zaklonila hlavu. Polkla bez jediného mrknutí.

„Pro Kristovy koule,“ zamumlala jsem a s respektem na ni zírala. Chloe se začala smát. „To mám spolknout takhle?“ ztišila jsem hlas a rozhlédla se. „Jako opravdovou kuřbu?“

„Vlastně se dost divím, že mám ještě nějakej dávivej reflex,“ utřela si Julia předloktím bradu, což nebyl zrovna ženský pohyb. „Na střední jsem si Alkošup dost užívala,“ vysvětlovala. „Tak šup,“ popoháněla Chloe. „Na ex!“

Chloe se zapřela rukama o stůl a kopla panáka do sebe stejně jako před chvílí Julia. Obě se na mě otočily. Jsem na řadě.

„Potkala jsem sexy chlapa,“ řekla jsem bez rozmyslu. „Děsně sexy. A vysoký je až ke stropu.“

„Tak proč tady, proboha, stojíš a předvádíš kuřbu jen jako?“ zírala na mě Julia.

Zasmála jsem se a zavrtěla hlavou. Netušila jsem, jak na to reagovat. Mohla bych s ním odejít a opravdu to mohlo v nějakém jiném, odvážnějším životě někoho úplně jiného zajít až k orálnímu sexu. „Jsme na dámské jízdě a ty jsi tu jen dva dny. Jsem takhle spokojená.“

„Na to se vyser. Pojď do toho.“

Chloe se na mě usmála: „Jsem ráda, žes potkala někoho, kdo ti přijde sexy. Už děsně dlouho jsem neviděla tenhle tvůj šťastnej úsměv, co se chlapů týká.“ Zamyslela se a úsměv jí z tváře zmizel. „Když nad tím teď přemýšlím, vlastně jsem tě s tímhle nažhaveným výrazem neviděla nikdy.“

S pravdou přímo na stole jsem popadla drink, vykašlala se na Julii protestující proti způsobu, jakým ho piju, a obrátila ho do sebe. Ta sladká, dokonalá chuť byla přesně to, co jsem potřebovala na vyčištění hlavy od toho vola z Chicaga i božského cizince od baru. Popadla jsem holky za ruce a vytáhla je přímo do tanečního reje.

Během pár vteřin jsem ucítila blaženou odvázanost. Nemusela jsem se na nic ohlížet. Chloe s Julií kolem mě poskakovaly, řvaly slova písniček a ztrácely se v mase zpocených těl, která nás obklopovala. Chtěla jsem nechat zazářit svoje mládí. Až teď, daleko od svého rutinního, pracovně nabitého života v Chicagu, jsem si uvědomila, že jsem si zatím moc neužívala. Ale tady, kde se písničky prolínaly jedna v druhou, mi bylo jasné, jak jsem mohla strávit svých prvních pár let po dvacítce: tančit pod reflektory v hadříku, co se šatům téměř vysmíval, s divokýma, bláznivýma a mladýma kamarádkama.

Nemusela jsem se ve dvaadvaceti nastěhovat k příteli.

Mohla jsem žít mimo ten sešněrovaný svět sociálních pozic a oficiálních přátelství.

Mohla jsem místo toho být takováhle — šik holka tancující jako o život.

Naštěstí na to ještě nebylo pozdě. Chloe se na mě hrdě usmívala. Oplatila jsem jí to.

„Jsem tak ráda, žes přijela!“ snažila se překřičet hudbu.

Začala jsem na ni volat nějaké podobné opilé vyznání přátelství, ale přímo za ní, ve stínu za tanečním parketem, stál můj cizinec. Naše pohledy se setkaly a ani jeden z nás neuhnul. Upíjel svou skotskou na tři prsty, stál tam s kamarádem. Z jeho nepřekvapeného pohledu, který nasadil poté, co jsem ho přistihla, jak na mě zírá, bylo jasné, že už nějakou dobu pozoroval každý můj pohyb.

A tohle zjištění pro mě bylo ještě omamnější než alkohol. To vědomí mě rozehřálo po celém těle, propalovalo mě přímo na hrudi a pomalu prostupovalo níž: přes žebra, hluboko do podbřišku. Pozvedl skleničku, usrkl a usmál se. Cítila jsem, jak se mi pomalu přivírají víčka.

Chci tančit jen pro něj.

Nikdy v životě jsem si nepřipadala tak sexy. Nikdy jsem neměla to, co chci, natolik pod kontrolou. Získala jsem magisterský titul, našla si skvěle placenou práci, a dokonce jsem si zrekonstruovala dům za pusu. Nikdy jsem se ale necítila tak dospěle a žensky jako teď, při bláznivém tanci pro božského cizince, který mě pozoroval ze tmy.

To, co jsem cítila — přesně v tenhle moment, bylo to, čím chci začít znovu.

Co mohl myslet tím ‚mám neovladatelnou chuť tě zhltnout‘? Bylo to tak očividné, jak to znělo — chtěl mi zanořit hlavu mezi stehna, svírat moje boky a držet mi nohy od sebe? Nebo tím myslel ležet na mně, být ve mně, ochutnávat moje ústa, můj krk a prsa?

Rozlil se mi úsměv po tváři a ruce mi vystřelily ke stropu. Cítila jsem, jak se mi lem šatů vytahuje a odhaluje stehna, ale bylo mi to fuk. Napadlo mě, jestli si toho všiml. Doufám, že si toho všiml.

Raději jsem se ale jeho směrem nedívala. Kdybych zjistila, že odešel, přišla bych o veškerý požitek.

Taktikám flirtování u baru moc nerozumím; možná se mi věnoval jen pár vteřin a pak se hned odvrátil. Nebo se mi bude věnovat celou noc. Nezáleží na tom. Klidně můžu předstírat, že tam ve tmě stojí celou dobu, co tančím v záři světel. Naučila jsem se od Andyho moc pozornosti neočekávat, ale teď jsem si přála, aby se mi cizincovy oči propalovaly skrz kůži, až tam, kde mi srdce divoce bušilo v hrudním koši.

Oddala jsem se hudbě a myslela na jeho dotek, jeho tmavé oči a ten výraz zhltnout.

Zhltnout.

Písničky střídaly jedna druhou, a než jsem si stihla vydechnout, Chloe mě objala kolem ramen. Dál jsme poskakovaly v rytmu a ona se mi začala smát do ucha.

„Získalas pěkné publikum!“ ječela tak nahlas, až jsem sebou škubla a odtáhla se.

Pokývla hlavou stranou a já si teprve v ten moment všimla, že jsme obklopené skupinkou mužů v tmavém, upnutém oblečení, co se vyzývavě kření na všechno kolem sebe. Když jsem se podívala zpátky na Chloe, čekal mě její jasný, tak dobře známý pohled. Nekompromisní žena, která si umetla cestu na vrchol jedné z největších mediálních firem a která věděla naprosto přesně, jak moc pro mě tahle noc znamená. Najednou mi z těch fanoušků přeběhl mráz po zádech. Zamrkala jsem, abych se vzpamatovala. Chytala mě závrať z pomyšlení, že jsem doopravdy v New Yorku a že doopravdy začínám znovu. Že se doopravdy bavím.

Ale ve tmě za Chloe bylo prázdno; žádný cizinec pozorující mé pohyby.

Zachvěl se mi žaludek. „Musím si odskočit,“ řekla jsem Chloe.

Razila jsem si cestu mezi těmi tmavými muži, pryč z tanečního parketu, a vyšla podle cedule do druhého patra, což byla v podstatě jen terasa, ze které se dal přehlídnout celý klub. Prošla jsem úzkou uličkou přímo na toalety. Bylo tam takové světlo, že mi vystřelila bolest z očí až do temena hlavy. Nikde ani noha a hudba ozývající se z dolního patra zněla, jako by vycházela zpod hladiny.

Před odchodem jsem si upravila vlasy, pochválila jsem se, že jsem si vzala šaty, co se nemačkají, a domalovala si rty.

Vyšla jsem ze dveří a narazila přímo do obrovského hrudníku.

U baru jsme sice stáli blízko sebe, ale ne takhle. Až teď, s hlavou přitisknutou k jeho krku, jsem ucítila, jak voní. Nebyl cítit jako ti chlápci na parketu, doslova vymáchaní v kolínské. Šla z něj čistota, voněl jako muž, který si sám pere a který má na rtech jemný dotek whisky.

„Ahoj, Poupátko.“

„Zdravím, cizinče.“

„Díval jsem se, jak jsi tančila, ty malá dračice.“

„Já vím,“ sotva jsem popadala dech. Nohy se mi vlnily, jako by se nemohly rozhodnout, jestli se podlomí, nebo se vrátí do rytmu sálajícího z podlahy. Kousla jsem se do spodního rtu, abych potlačila úsměv. „Ty jsi mi ale úchyl. Proč sis nešel zatancovat se mnou?“

„Protože mám pocit, že se ti víc líbilo být po-

zorovaná.“

Polkla jsem a zůstala na něj zírat neschopná odvrátit zrak. Nebylo poznat, jakou barvu mají jeho oči. U baru jsem tipovala hnědou, ale v téhle části klubu, přímo nad stroboskopy, v nich bylo cosi třpytivého. Něco dozelena, dožluta, něco naprosto okouzlujícího. Nejen že jsem věděla, že mě při tanci pozoruje — a líbilo se mi to — ale tančila jsem naprosto zaujatá tou představou, že se mě chystá zhltnout.

„Představovala sis, jak tvrdnu?“

Zamžikala jsem. Vůbec jsem nebyla schopna ho v jeho drsné pravdomluvnosti stíhat. Vážně existujou chlapi jako on, kteří rovnou řeknou, co si myslí — a na co myslím já — aniž by to znělo děsivě, aniž by působili sprostě nebo vlezle?

„Páni,“ zašeptala jsem. „Opravdu se ti…?“

Namísto odpovědi mě vzal za ruku a položil mi ji na svou erekci. Bez přemýšlení jsem ho sevřela prsty. „To proto, že ses na mě díval, jak tancuju?“

„Předvádíš tohle vždycky?“

Zasmála bych se, kdybych nebyla tak ohromená. „Ne, nikdy.“

Zkoumal mě pohledem, jeho oči se na mě pořád usmívaly, zatímco ústa vyslovovala něco mnohem vážnějšího. „Pojď se mnou domů.“

Tentokrát jsem se zasmála doopravdy. „Ne.“

„Tak do auta.“

„Ne. V žádným případě s tebou odtud neodejdu.“

Sklonil se a opatrně mě políbil na rameno. „Tolik se tě chci dotknout.“

Nemohla jsem předstírat, že po tom taky netoužím. Kolem byla tma, světla nerespektující rytmus hlasité hudby, skoro se mi měnil tep v žilách. Co by se stalo, kdybych zažila jednu divokou noc? Koneckonců Andy jich měl nespočet.

Provedla jsem svého cizince kolem záchodů, zpátky úzkým průchodem až do prázdného výklenku za dýdžejským pultem. Byli jsme ve slepé uličce, přímo za rohem, ale rozhodně ne úplně schovaní. Kromě stěny, která tvořila zadní část klubu, byl prostor kolem nás otevřený a od pádu na parket nás dělila jenom skleněná zeď, která nám sahala asi k pasu. „Tak dobře. Můžeš se mě dotýkat tady.“

Pozvedl obočí a poté mi přejel dlouhým prstem přes klíční kosti, od ramene k rameni. „Co přesně mi nabízíš?“

Setkala jsem se pohledem s jeho zvláštně jasnýma očima, které se zdály být pobavené veškerým děním okolo. Vypadal normálně, dost rozumně na to, že mě sledoval celý večer a bez zábran mi řekl, že se mě chce dotknout. Vzpomněla jsem si na Andyho a jak výjimečně — pokud nešlo zrovna o to, jak vypadáme — si kdy přál, abych se ho dotýkala, abych s ním mluvila, vlastně cokoliv spojeného se mnou. Mohlo to být tímhle? Odtáhla si ho nějaká ženská stranou, nabídla se mu, a on si vzal všechno, co mohl, dřív, než přišel domů za mnou? Můj život se mezitím natolik scvrkl, že si sotva pamatuju, co jsem dělávala celé ty dlouhé noci, kdy jsem byla sama.

Je chamtivé chtít všechno? Kariéru, pro kterou bych umřela, a bláznivé momenty jednou tu a podruhé zase támhle?

„Nejsi úchyl, že ne?“

Sklonil se, aby mě políbil na tvář, a u toho se smál: „Je pravda, že jsem z tebe úplně paf, ale ne, úchyl nejsem.“

„Jenom…“ začala jsem a sklopila oči. Opřela jsem dlaň o jeho hruď. Měl na sobě neuvěřitelně měkoučký šedý svetr — musí to být kašmír, pomyslela jsem si. K němu měl perfektně padnoucí tmavé džínsy a černé boty bez jediného škrábnutí. Působil velmi upraveně. „Teprve jsem se sem nastěhovala.“ Tahle věta se zdála jako trefné vysvětlení toho, proč se mi tak třesou ruce.

„A v tuhle chvilku se necítíš zrovna bezpečně, viď?“

Přikývla jsem. „No právě.“ Vzápětí jsem se ale narovnala, chytla ho kolem krku a přitáhla k sobě. Ochotně se ke mně sklonil a usmíval se na mě až do poslední chviličky, než se naše rty setkaly. Jeho polibek byl dokonalou kombinací něhy a náruživosti, s nádechem skotské hořící na našich rtech. Otevřela jsem pusu a nechala ho vniknout dovnitř. Mírně zasténal a to zachvění mě úplně rozpálilo. Toužila jsem cítit všechny jeho vzdechy.

„Jsi sladká. Jak se jmenuješ?“ zeptal se mě.

Ucítila jsem první záchvěv skutečné paniky. „Žádná jména.“

Odtáhl se ode mne a pozvedl obočí. „A jak ti mám říkat?“

„Tak, jak jsi mi říkal doteď.“

„Poupátko?“

Přikývla jsem.

„A jak oslovíš ty mě předtím, než se uděláš?“ políbil mě znovu.

Při té myšlence se mi rozbušilo srdce. „Na tom přece nezáleží, nebo jo?“

Pokrčil rameny. „Asi ne.“

Vzala jsem ho za ruku a položila si ji na bok. „Už rok jsem si to dělala jenom sama.“ Posunula jsem jeho prsty k okraji šatů a zašeptala: „Změníš to?“

Cítila jsem, jak se při dalším polibku stále usmívá. „Vážně to chceš?“

Představa, jak se oddávám tomuto muži v tmavém rohu, mě trošku děsila, ale ne tolik, abych si to rozmyslela. „Vážně.“

„Ty jsi číslo.“

„Neboj, vím, co dělám.“

Odtáhl se zpátky, aby se mi mohl zahledět do očí. Sjížděl mě pohledem a pak se pobaveně usmál. „Ty si v téhle situaci vůbec nevíš rady…“

Otočil mě a přimáčkl břichem ke skleněné zdi, takže jsem koukala dolů z balkónu přímo na masu vířících těl na tanečním parketu. Světla zářila kovovými paprsky celým klubem pode mnou, prozařovala spodní patro, zatímco náš rožek zůstával prakticky ve tmě. Z podlahy vycházel kouř a zahaloval tanečníky až po ramena; vlnil se podle jejich pohybů.

Můj cizinec nahmatal prsty zadní okraj mých šatů a nadzvedl ho. Vklouzl rukou pod kalhotky, pohladil mě po zadku a zajel mi mezi nohy, přesně tam, kde jsem po něm až bolestně toužila. Dokonce jsem se v té zranitelné pozici ani necítila trapně. Vzpínala jsem se proti jeho ruce celá bez sebe.

„Úplně tečeš, zlatíčko. Co tě tak vzrušuje? Ta představa, že to děláme tady? Nebo fakt, že jsem tě pozoroval, když jsi tančila a myslela přitom na to, jak tě ojedu?“

Ze strachu, co je vlastně pravda, jsem raději neodpovídala, ale zato jsem zasténala, když do mě vklouznul jeho prostředníček. Myšlenky na to, co bych měla dělat, se rozostřovaly při představě nudné Sáry z Chicaga. Předvídatelné Sáry, která vždycky dělala jen to, co se od ní čekalo. Taková už nikdy být nechci. Chci být nezodpovědná, divoká a užívat si mládí. Konečně chci žít pro sebe.

„Jsi drobounká, ale když takhle kloužeš, vsadím se, že bys zvládla i ty tři prsty.“ Jeho smích přešel v polibek na šíji a jeho široký koneček prstu mi škádlivě, pomaličku kroužil kolem poštěváčku.

„Ano, prosím,“ šeptala jsem. Nevím, jestli mě slyšel. Obličej měl zabořený v mých vlasech a jeho péro se mi tisklo k vnitřní straně stehna. Kromě toho jsem nevnímala nic než jeho prst, který do mě zasouval.

„Máš úžasnou kůži. Zrovna tady,“ políbil mě na rameno. „Věděla jsi, že máš dokonalou šíji?“

Otočila jsem se na něj a usmála jsem se. Měl zeširoka otevřené, průzračné oči, a když se setkal s mým pohledem, usmál se na mě taky. Nikdy předtím jsem se nikomu, kdo se mě dotýkal, takhle zblízka do očí nedívala. Na tomhle muži, na dnešní noci, na tomhle městě, bylo něco, co mě okamžitě přesvědčilo, že to je to nejlepší rozhodnutí.

Drahý New Yorku, jsi bombastický. S láskou, Sára.

P. S. Rozhodně ze mě nemluví alkohol.

„Moc často nemám možnost dívat se sama sobě na krk.“

„To je opravdu škoda.“ Odtáhl ruku a na místě, které po jeho teplých prstech zůstalo, jsem cítila jemný chlad. Sáhl do kapsy pro mrňavý balíček.

Kondom. Čistě náhodou se stalo, že ho má v kapse. V životě by mě nenapadlo vzít si s sebou kondom při nahodilé návštěvě klubu.

Obrátil si mě obličejem k sobě a polibkem mě opřel o zeď. Líbal mě něžně, potom drsněji a hladověji. Když už se mi zdálo, že se nenadechnu, posunul se k mé tváři a začal mě ocucávat, ušní lalůček, krk — přímo na místě, kde mi divoce bušila tepna. Šaty se mi sunuly po stehnech dolů, ale jeho prsty je svíraly za okraj a pomalu je zase zvedaly.

„Někdo by sem mohl přijít,“ připomínal mi jako poslední možnost couvnout, i když už mi stihl stáhnout kalhotky tak nízko, abych z nich mohla úplně vyklouznout.

Bylo mi to fuk. Úplně fuk. A možná jsem kdesi v nitru i tiše doufala, že někdo přijde a uvidí, jak se mě tenhle dokonalý muž dotýká. Nemohla jsem myslet na nic jiného, než na jeho sevření a sukni vytaženou k bokům, na jeho přirození tlačící tvrdě a naléhavě do mého podbřišku.

„To je jedno.“

„Vypilas toho hodně. Nejsi moc opilá na to, abychom to dělali? Chci, aby sis pamatovala, když tě ojedu.“

„Tak se snaž, ať si mám co pamatovat.“

Zvedl mi jednu nohu do vzduchu, na holé kůži jsem cítila chladný vzduch z klimatizace nad námi. Zaklesl si moje koleno kolem boku, takže jsem byla vděčná za deseticentimetrové podpatky. Propletla jsem ruku mezi našimi těly a rozepnula mu kalhoty. Boxerky jsem mu sundala akorát tak, abych dostala ven jeho chloubu, sevřela jsem ho v dlani a třela ho o sebe v místě, kde jsem byla nejvlhčí.

„Do prdele, Poupátko. Nechej mě si to nasadit.“

Kalhoty mu pořád držely na bocích, takže jsme zezadu vypadali jako tančící, nebo možná jen se líbající pár. Přitom mi doopravdy pumpoval v ruce a skutečnost celé té situace mě dováděla k šílenství. Za pár okamžiků si mě vezme, přímo tady, bez ohledu na lidi dole. A v tom davu jsou i tací, co mě znají jako Dobrou Sáru, Zodpovědnou Sáru, Andyho Sáru.

Nový domov, nová práce, nový život. Nová Sára.

Byl tak těžký a dlouhý. Toužila jsem po něm, a zároveň se děsila toho, že by mě mohl natrhnout. Myslím, že jsem takhle tvrdého chlapa ještě nedržela.

„Je tak velkej,“ červenala jsem se.

Usmál se, skutečně jako vlk, který se mě chystá zhltnout, a zuby roztrhl kondom. „To je to nejlepší, co chlapovi můžeš říct. Dokonce bys ještě mohla dodat, že si nejsi jistá, jestli nebudu příliš velkej.“

Špičkou jeho penisu jsem si přejela přes dírku a roztřásla se mi kolena. Byl horký: jemný napovrch, a přitom tak tvrdý.

„Kurva. Postříkám ti celou ruku, jestli toho nenecháš.“ Vyprostil se z mého sevření a při natahování kondomu se mu ruce třásly nedočkavostí.

„Děláš tohle často?“ zeptala jsem se.

Stál přede mnou, tisknul se ke mně a křenil se mi do tváře. „Co? Jestli mívám často sex s nádhernou ženskou, která mi nechce prozradit svoje jméno a raději mě nechá, abych si to s ní rozdal na veřejnosti, než na nějakým pořádným místě, jako třeba u mě v posteli nebo v autě?“ Zasunul se do mě tak pomalu, až mě to skoro bolelo. V očích mu zářily plamínky a — do hajzlu — nikdy by mě nenapadlo, že sex s někým neznámým bude takhle intimní. Pozoroval každičkou mou reakci. „Ne, Poupátko. Přiznávám, tohle jsem ještě nikdy nedělal.“

Mluvil rozhodně. Ale brzy se jeho slova rozplynula. Byl hluboko ve mně, tady uprostřed chaotického klubu s divoce blikajícími světly a hudbou tepající všude kolem nás. Lidé chodili jen o pár desítek metrů dál, aniž by cokoli tušili. A celý můj svět se soustředil jen na to jediné místo, kde mě naplňoval, kde se s každým pohybem odhodlaně třel o můj klitoris, tam, kde se jeho teplá kůže na bocích třela o moje stehna.

A pak už jsme nemluvili. Jediné, co bylo slyšet, byly nárazy, které se zrychlovaly a byly čím dál tím drsnější, a naše tiché, naléhavé vzdechy. Zaryl mi zuby do krku a já sevřela jeho ramena ze strachu, že bych mohla spadnout přes zeď, nebo možná ještě někam hlouběji. Nejen na taneční parket, ale třeba do světa, ve kterém bych se nemohla nabažit své nahoty a rozkoše ze sexu na místech, kde mě může kdokoliv vidět — a především tenhle muž.

„Bože, ty jsi nádherná,“ zaklonil se, zahleděl se dolů a trošku zrychlil. „Nemůžu odtrhnout oči od tvojí perfektní kůže a — kurva — od toho, jak do tebe zajíždím.“

Světlo svítilo z jeho strany, takže pro mě byl jen tmavou siluetou. Kdykoliv jsem se na něj podívala, neviděla jsem víc než tmavé stíny a náznaky pohybu: jak se vsunul do mě a zase vyklouzl ven. Hladce a tvrdě do mě narážel. A když se klubem rozezněl líný, kmitavý rytmus, světla téměř dokonale potemněla, jako bych opravdu nepotřebovala vidět vůbec nic.

Table of Contents

Prolog

Jedna