Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Iva Nováková

ZDRAVOTNÍ NAUKA 1. DÍL

Učebnice pro obor sociální činnost

Recenzentka: MUDr. Michaela Schneiderová

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

© Grada Publishing, a.s., 2011

Cover Photo © fotobanka allphoto, 2011

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

jako svou 4542. publikaci

Odpovědná redaktorka Mgr. Ivana Podmolíková

Sazba a zlom Karel Mikula

Počet stran 192

1. vydání, Praha 2011

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění ale nevyplývají pro autory ani pro nakladatelství žádné právní důsledky.

ISBN 978‒80‒247‒3708‒9

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7164-9 pro formát PDF

ISBN 978-80-247-7165-6 pro formát EPUB

Úvod

Učebnice je určena pro žáky a učitele středních odborných škol se zaměřením na sociální obory. Nabízí stručný přehled základních znalostí ze somatologie – seznamuje se základy anatomie a fyziologie lidského těla.

Somatologie je základní nauka o lidském těle potřebná pro sociální a zdravotnickou praxi. Znalosti o stavbě a funkci zdravého lidského těla umožňují zjistit odchylky od zdraví a usuzovat tak na onemocnění. Znalosti ze somatologie jsou nezbytné pro ochranu zdraví člověka i v rámci prevence.

Předkládaný text nabízí možnost zvládnout požadované minimum učiva v doporučených postupech výuky v předmětu zdravotní nauka (výklad, praktická cvičení). Text je zpracován se záměrem aktivního zapojení žáků v rámci školní výuky a domácí přípravy.

Studijní text je uspořádán do kapitol, jejichž obsah je možné zvládnout v průběhu školního roku. Pro snazší orientaci má každá kapitola následující strukturu:

- Cíle kapitoly (uvádějí, co by žáci po prostudování kapitoly a literatury měli znát)

- Osnova kapitoly (obsahuje názvy dílčích témat jednotlivých kapitol)

- Vlastní studijní text (obsahuje teoretické zpracování obsahu kapitol, z nichž každá je ukončena shrnutím základních znalostí a uvedením pojmů k zapamatování)

- Praktická část (obsahuje řadu otázek, úkolů a cvičení, které pomáhají žákům upevnit a doplnit to, co se naučili při studiu jednotlivých kapitol)

autorka

1 Stavba lidského těla

Cíle

Po prostudování této kapitoly a doporučené literatury dokážete:

- definovat stavební jednotky lidského těla

- charakterizovat specifika struktury stavebních jednotek lidského těla

- orientovat se v základních pojmech souvisejících se stavbou lidského těla

Osnova

- Základní stavba lidského těla

- Stavební jednotky

1.1 Základní stavba lidského těla

Lidské tělo se skládá z buněk. Seskupení buněk stejného tvaru a stejné speciální funkce tvoří tkáň. Různé tkáně spojené anatomicky i funkčně vytvářejí orgán. Skupina orgánů zaměřená ke společné funkci tvoří orgánovou soustavu neboli ústrojí. Orgány a orgánové soustavy mezi sebou spolupracují a jejich vzájemná souhra vytváří harmonický celek, lidský organizmus.

1.2 Stavební jednotky

1.2.1 Buňka

Buňka je základní stavební a funkční jednotkou organizmu (obr. 1). Realizuje látkovou výměnu, vylučuje nestravitelné zbytky, dýchá, roste, pohybuje se, reaguje na podněty z okolí. Buňka se skládá ze tří hlavních částí: z jádra, cytoplazmy a membrány. V buňce se nacházejí další útvary (organely), sloužící buňce tak, jako orgány slouží lidskému tělu.

Obr. 1 Buňka

Buněčné jádro má kontrolní a řídící funkci. Základní součástí je kyselina deoxyribonukleová (DNA), která je nositelkou dědičnosti.

Cytoplazma je uvnitř v buňce, má polotekutý charakter a nachází se v ní útvary nazývané organely. Nejznámější jsou mitochondrie. Dodávají energii ostatním částem buňky. Ribozomy představují jakousi továrnu na bílkoviny. Lysozomy obsahují enzymy, které jsou schopné ničit škodlivé látky.

Membrána určuje, které látky budou buňkou přijímány a které naopak vylučovány. Do buňky prostupují látky, které buňka rozkládá. Uvolňuje se tím energie, kterou buňka potřebuje pro svou činnost. Rozložené látky převádí buňka na složitější sloučeniny pro svůj růst, vývoj a obnovu.

1.2.2 Tkáň

Tkáň je soubor buněk, které mají stejný tvar a jednu hlavní funkci. Rozlišují se 4 základní tkáně – tkáň epitelová, tkáň pojivová, tkáň svalová, tkáň nervová.

Tkáň epitelová

Je jednovrstevná nebo mnohovrstevná, podle uspořádání buněk (obr. 2).

Rozdělení:

- Epitel krycí – jeho úlohou je ochrana zevních a vnitřních povrchů organizmu, pokrývá povrch těla, vystýlá duté orgány

- Epitel vstřebávací (resorpční) – vstřebává živiny ze střevního obsahu

- Epitel dýchací (respirační) – zajišťuje výměnu plynů v plicích

- Epitel žlázový (sekreční) – je tvořen buňkami, které tvoří a vydávají látky, jež neslouží jejich potřebám, ale jsou důležité pro celý organizmus

- Epitel smyslový – zachycuje specifické podněty

- Epitel zárodečný – vytváří pohlavní buňky

Tkáň pojivová

Je složena z buněk uložených volně v prostoru, který je vyplněn mezibuněčnou hmotou (produkt těchto buněk).

Tkáň pojivová tvoří výplně, spoje, je oporou pro měkké části těla.

Rozlišují se tři druhy pojivové tkáně: vazivo, chrupavka, kost (obr. 2).

Obr. 2 Tkáň epitelová, tkáň pojivová

Tkáň svalová

Je složena z buněk, které mají schopnost smršťovat se. Smrštění (kontrakce) umožňuje pohyb.

Rozlišují se tři druhy svalové tkáně: hladká svalová tkáň (je tvořena jednojadernými buňkami, které mají vřetenovitý tvar, nachází se ve vnitřních orgánech), příčně pruhovaná svalová tkáň (je tvořena mnohojadernými buňkami válcovitého tvaru, které nazýváme svalová vlákna, svazky svalových vláken tvoří sval, svaly se upínají ke kostem), srdeční svalovina (je tvořena svalovými vlákny, která jsou spojena spojovacími můstky, a nachází se pouze v srdci) (obr. 3).

Obr. 3 Svalová tkáň

Tkáň nervová

Je složena z buněk, které se vyznačují nápadnou dráždivostí a schopností tuto dráždivost přenášet (neurony) (obr. 4).

Obr. 4 Nervová tkáň

1.2.3 Orgán

Orgán je útvar složený z několika tkání. Orgán plní určitou funkci v organizmu (např. plíce, žaludek, střevo).

Obr. 5 Příklad orgánu střeva a přehled jeho tkání

1.2.4 Orgánová soustava

Orgánová soustava je skupina orgánů, které se podílejí na plnění určité funkce v organizmu (tab. 1).

Tab. 1 Orgánové soustavy a jejich orgány

Název soustavy

Orgány

soustava kosterní

kosti, klouby

soustava svalová

svaly

soustava oběhová

srdce, krevní cévy

soustava dýchací

nos, hrtan, průdušnice, průdušky, plíce

soustava trávicí

dutina ústní, hltan, jícen, žaludek, střeva, játra, žlučník, slinivka břišní

soustava žláz s vnitřní sekrecí

hypofýza, štítná žláza, příštítná tělíska, nadledviny, Langerhansovy ostrůvky, vaječníky, varlata

soustava močová

ledviny, močovody, močový měchýř, močová trubice

soustava pohlavní

mužská (varlata, nadvarlata, chámovody, semenné váčky, předstojná žláza, močová trubice, pyj)

ženská (vaječníky, vejcovody, děloha, zevní pohlavní orgány, mléčné žlázy)

soustava nervová

mozek, páteřní mícha, periferní nervy, ganglia

soustava smyslová

orgán zraku, čichu, chuti, sluchu a rovnováhy, hmatu

soustava lymfatická

mízní cévy, mízní uzliny, slezina

1.2.5 Organizmus

Organizmus je soubor orgánových soustav, které mezi sebou úzce spolupracují a vytvářejí harmonický celek, lidské tělo.

1.3 Shrnutí základních znalostí

Buňka je základní samostatná jednotka živých organizmů. Má schopnost tvořit bílkoviny, uvolňovat energii a dělit se. Soubory buněk se nazývají tkáně, tkáně tvoří orgány, které se spojují do orgánových soustav, a orgánové soustavy vytvářejí organizmus.

1.4 Pojmy k zapamatování

- Buňka

- Tkáň

- Orgán

- Orgánová soustava

- Organizmus

Praktická část – Stavba lidského těla

ÚKOL

Napiš vlastními slovy, co rozumíš pojmem lidské tělo.

ÚKOL

Porovnej vymezení pojmu lidské tělo se svým pojetím, které jsi uvedl výše. V čem se shoduješ, v čem se odlišuješ?

SHODA

ROZDÍL

SAMOSTATNÉ CVIČENÍ PRO AUTOKONTROLU

Buňka se skládá z  Buněčné jádro je nositelem V cytoplazmě se nacházejí . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Tkáň je soubor buněk, které mají Rozlišujeme . . . . . . druhy tkání.Orgán je útvar složený z Lidské tělo je soubor . . . . . . . . . . .

OTÁZKY A ÚKOLY

- Pohybem paže při manipulaci s činkou pozoruj činnost svalů. Popiš, jaké vlastnosti musí mít svalová buňka.

- Vysvětli, proč jsou buňky našeho těla tak rozmanité.

- Napiš název buňky jednoho orgánu, který nepřetržitě pracuje po celý život člověka, a název orgánu, který je těmito buňkami tvořen.

2 Kosterní soustava

Cíle

Po prostudování této kapitoly a doporučené literatury dokážete:

- popsat funkci kosterní soustavy

- vyjmenovat části kosti a kloubu

- orientovat se v základním popisu kostry

Osnova

- Základní funkce kosterní soustavy

- Obecná stavba kosterní soustavy

2.1 Základní funkce kosterní soustavy

Kosterní soustava poskytuje pevnou oporu měkkým částem těla, umožňuje pohyb a vytváří ochranná pouzdra některých orgánů.

2.2 Obecná stavba kosterní soustavy

Kosterní soustava je tvořena kostmi a klouby. Kostra člověka je tvořena z 206 různě spojených kostí.

2.2.1 Kost

Tvar kosti

- Kost dlouhá (stehenní kost, pažní kost)

- Kost plochá (lopatka, hrudní kost, lebeční kost)

- Kost krátká (záprstní kosti, klíční kost)

- Kost nepravidelného tvaru (obratel, dolní čelist)

Stavba dlouhé kosti (obr. 6)

Epifýza tvoří koncové, kloubní části dlouhých kostí. Diafýza představuje střední část dlouhé kosti, její tělo. Hutná kost kryje povrch všech kostí. Houbovitá tkáň je uvnitř kostí pod hutnou kostí. Dutina v diafýze se nazývá dřeňová dutina a je vyplněna kostní dření. Dřeň má červenou barvu, tvoří se v ní červené krvinky, většina bílých krvinek a krevních destiček. V dospělosti je červená kostní dřeň pouze v plochých a krátkých kostech (např. v kosti hrudní, v obratlích, v žebrech). S přibývajícím věkem se v ní usazuje tuk, dřeň žloutne a ztrácí schopnost krvetvorby. Ve stáří nabývá dřeň šedé barvy ztrátou tuku. Kloubní chrupavka pokrývá epifýzu tam, kde se kloubně spojuje s další kostí. Okostice (periost) představuje tuhý, vazivový obal kosti. Pokrývá kost v celém rozsahu s výjimkou kloubních ploch. Okostice je zásobená cévami (zajišťují výživu kosti) a nervy (umožňují vedení bolesti).

Obr. 6 Stavba kosti

2.2.2 Spojení kostí

Každá kost v těle je připojena minimálně k jedné další kosti (výjimku tvoří jazylka v krku, která je připojena k jazyku a je na ní zavěšen hrtan).

Spojení kostí je obecně dvojí – nepohyblivé a pohyblivé.

Nepohyblivá spojení:

- Vazivem (kosti lebky – lebeční švy)

- Chrupavkou (obratle páteře – meziobratlové ploténky)

- Kostí (obratle křížové – kost křížová)

Pohyblivá spojení:

- Kloubem (obr. 7)
Obr. 7 Kloub

Kloubní pouzdro je tvořeno tuhou vazivovou tkání. Kryje konce obou kostí a je připevněno k tělům kostí. Drží kosti u sebe, umožňuje pohyb. Některá kloubní spojení jsou posílena vazy. Kloubní chrupavka se nachází na povrchu kloubních ploch kostí. Kloubní dutina představuje prostor mezi kloubními plochami kostí. Synoviální membrána je tenká a vystýlá celou dutinu kloubní. Produkuje maz, který zvlhčuje třecí plochy kloubních spojení a vyživuje kloubní chrupavku.

Střední postavení kloubu je takové postavení kloubu, kdy je kloubní pouzdro nejvolnější. Využívá se při znehybnění kloubu.

2.2.3 Vývoj kosti

V embryonálním období je základ kosti buď vazivový, nebo chrupavčitý. V průběhu vývoje plodu se tento základ mění na kost, probíhá jeho zkostnatění (osifikace). Po narození dítěte není osifikace všude zcela ukončena, např. na lebce novorozence jsou měkká místa, lupínky (fontanely) (obr. 8). Nachází se tam, kde spojují vazivové švy lebeční kosti. Tato místa postupně zkostnatí.

Obr. 8 Vývoj kostí lebky

2.2.4 Růst kosti

Růst kostí (obr. 9) je ovlivňován hormony ze žláz s vnitřní sekrecí (hypofýza, štítná žláza, pohlavní orgány).

Kost roste do šířky a do délky. Do šířky roste kost prostřednictvím okostice. Do délky roste kost pomocí chrupavčitých plotének (růstové chrupavky). Tyto se nacházejí mezi diafýzou a epifýzami kosti. Kolem 18. roku věku je růst kosti ukončen a člověk dále neroste.

Obr. 9 Schéma růstu kosti

2.2.5 Kostra lidského těla

Kostra lidského těla (obr. 10) se skládá z kostry lebky, kostry trupu, kostry horní končetiny, kostry dolní končetiny.

Obr. 10 Kostra lidského těla

2.2.5.1 Kostra lebky

Kostra lebky (obr. 11) se skládá z většího počtu kostí. Na lebce se rozlišuje část mozková a část obličejová.

Lebka tvoří kostěnou ochranu pro mozek a smyslové orgány (zrak, sluch, rovnovážné ústrojí, čich, chuť). Kosti lebky jsou nepohyblivě spojené pomocí švů. Na lebce je jediné kloubní spojení u čelistního kloubu. Vyklenutá horní plocha lebečních kostí tvoří lebeční klenbu, uvnitř lebky je spodina lebeční.

Obr. 11 Kostra lebky

Většina lebečních kostí jsou kosti ploché. Některé lebeční kosti jsou duté. K nim patří kost čelní, kost čichová, kost klínová a horní čelist. Dutiny v těchto kostech jsou spojeny s dutinou nosní. Nazývají se vedlejší dutiny nosní (sinusy).

2.2.5.2 Kostra trupu

Kostru trupu tvoří páteř a hrudník.

Páteř

Páteř (obr. 12) tvoří osu vzpřímeného těla a je důležitá pro jeho správné držení. Páteř se skládá z obratlů. S prvním (krčním) obratlem je spojena lebka.

Obr. 12 Páteř

Páteř se skládá ze 7 krčních obratlů. První krční obratel se nazývá nosič (atlas), druhý krční obratel se nazývá čepovec (axis). Dále se skládá z 12 hrudních obratlů, z 5 bederních obratlů, z 5 křížových obratlů (tyto jsou srostlé v kost křížovou), ze 4–5 kostrčních obratlů (tyto jsou srostlé v kost kostrční).

Obratle jsou spojeny tak, že vytvářejí pevný, ale dostatečně ohebný celek. Jednotlivé obratle jsou mezi sebou spojeny klouby, vazy a chrupavčitými destičkami (meziobratlové ploténky), které zajišťují pružnost páteře a tlumí nárazy.

Celou délkou páteře probíhá páteřní kanál. Je zde uložena páteřní mícha.

Páteř dospělého člověka má typické zakřivení ve směru předozadním, v oblasti krční a bederní páteře směrem dopředu (lordóza), v oblasti hrudní a křížové páteře směrem dozadu (kyfóza) (obr. 13).

Obr. 13 Zakřivení páteře(pohled ze strany)

Hrudník

Hrudník tvoří hrudní obratle (12), žebra (12 párů) a kost hrudní (obr. 14). Společně ohraničují dutinu hrudní a tvoří kostěnou schránku pro hrudní orgány (srdce, plíce, cévy). Žebra jsou připojena vzadu k hrudním obratlům pomocí kloubů. Vpředu jsou žebra spojena pomocí chrupavek buď přímo s hrudní kostí (7 párů žeber – pravá žebra), nebo k předchozím žebrům (3 páry žeber – nepravá žebra). Poslední 2 páry žeber jsou zakončeny volně ve stěně břišní (žebra volná).

Obr. 14 Hrudník

2.2.5.3 Kostra končetin

Horní končetina

Horní končetina je připojena ke kostře trupu pletencem pažním (obr. 16). Pletenec pažní je tvořen lopatkou a klíční kostí. Kostru volné horní končetiny tvoří pažní kost, vřetenní kost, loketní kost, zápěstní kosti (8), záprstní kosti (5) a články prstů (obr. 15).

Obr. 15 Kostra horní končetiny

Obr. 16 Kloubní spojení na horní končetině

Dolní končetina

Dolní končetina je připojena ke kostře trupu pánevním pletencem (obr. 17). Pánevní pletenec je složen ze dvou pánevních kostí a kosti křížové. Každá pánevní kost je tvořena kostí kyčelní, stydkou a sedací. Pánevní kosti jsou vpředu spojeny sponou stydkou, vzadu jsou připojeny ke kosti křížové. Tento kostěný kruh vytváří pánev (pánevní kruh), ohraničující pánevní prostor. Kostra pánve tvoří kostěnou schránku pro část orgánů dutiny břišní a pro pánevní orgány.

Obr. 17 Kloubní spojení na dolní končetině

Kostra volné dolní končetiny se skládá ze stehenní kosti, holenní kosti, lýtkové kosti, zánártních kostí, kostí tvořících nárt a článků prstů (obr. 18).

Obr. 18 Kostra dolní končetiny

2.3 Shrnutí základních znalostí

Kost je orgán kosterní soustavy. Základní stavební složky jsou hutná kost a houbovitá tkáň. Kost vzniká procesem osifikace. Kost je vyživována z periostu, do délky roste z růstových chrupavek. Kosti jsou v lidském těle spojeny pomocí kloubů. Osový skelet těla tvoří páteř. Páteř se skládá z 33–34 obratlů. Páteř je dvakrát esovitě prohnutá. K páteři se připojují pletence horních a dolních končetin. Hrudník je tvořen žebry, hrudními obratli a hrudní kostí. Kostru lebky dělíme na část obličejovou a mozkovou. Lebeční kosti ohraničují vlastní dutinu lebeční, dutinu nosní a očnici. Kosti lebeční jsou spojeny švy, které jsou u plodu a novorozence vazivové a postupně osifikují. Pánev tvoří dvě kosti pánevní a kost křížová. Kosti pánevní vznikají spojením kosti kyčelní, sedací a stydké. Stavba kostry horní a dolní končetiny je podobná.

2.4 Pojmy k zapamatování

- Kost

- Kostní dřeň

- Pletenec

- Epifýza

- Kloub

- Osifikace

- Diafýza

- Kloubní pouzdro

- Fontanela

- Okostice

- Kloubní vazy

- Růstová chrupavka

Praktická část – Kosterní soustava

ÚKOL

Napiš vlastními slovy, čemu říkáme kostra a jaký má význam.

ÚKOL

Porovnej vymezení pojmu kostra se svým pojetím. V čem se shoduješ a v čem se odlišuješ?

Shoda

Rozdíl

ÚKOL

Doplň názvy pro druhy pojivové tkáně.

CH _ _ _ _ _ _ _

_ O _ _

V _ _ _ _ _

ÚKOL

Napiš, proč je u některých kostí pohyblivé spojení a proč některá spojení kostí jsou nepohyblivá?

ÚKOL

Nakresli jednoduchou dlouhou kost a vyznač na ní místa, odkud roste do šířky a odkud do délky.

ÚKOL

Vyber správnou odpověď. K mozkové části lebky patří např.:

a) kost spánková a nosní kůstky

b) kost klínová a kost lícní

c) kost čichová a kost klínová

ÚKOL

Vyber správnou odpověď. Dolní čelist je pohyblivě připojena:

a) ke kosti lícní

b) ke kosti spánkové

c) k horní čelisti

ÚKOL

Napiš, co by se dělo v případě výskoku a dopadu na obě nohy, kdyby páteř byla rovná.

ÚKOL

Napiš, které kosti se spojují v ramenním kloubu.

ÚKOL

Napiš, které kosti se spojují v loketním kloubu.

ÚKOL

Napiš, které kosti se spojují v kolenním kloubu.

ÚKOL

Napiš, které kosti se spojují v kyčelním kloubu.

SAMOSTATNÉ CVIČENÍ PRO AUTOKONTROLU

Kostra je . . . . . . . . . . . , chrání . . . . . . . . . . . , umožňuje Periost je obal kosti, který pokrývá kost v celém rozsahu s výjimkou Synoviální membrána vystýlá . . . . . . . . . . . a produkuje Střední postavení kloubu je takové postavení,kdy je Kost se vyvíjí ze základu . . . . . . . . . . . a . . . . . . . . . . . . . . . . . . . se nachází u dítěte tam, kde se vazivové švy lebečních kostí stýkají. Kost roste do délky Kostra lidského těla se skládá

OTÁZKY K ZAMYŠLENÍ

Napiš, proč bývá naše tělo večer kratší?

Jak vysvětlíš požadavek rovnoměrného zatížení na páteř?

SAMOSTATNÁ PRÁCE

Vyhledej v odborné literatuře, jaké látky v kosti ovlivňují její pevnost a pružnost.

Pokus se vysvětlit, jak se projevuje poměr těchto látek v kosti s rostoucím věkem (dítě, dospělý člověk, starý člověk).

SAMOSTATNÁ PRÁCE

Uvedená tvrzení jsou označena písmeny. Vyber správná tvrzení a vytvoř tajenku ze získaných písmen.

B) Pánev se skládá z jedné kosti.

A) Obratle jsou spojeny meziobratlovými ploténkami.

T) V červené kostní dřeni se tvoří červené krvinky.

E) Na lebce není žádné kloubní spojení.

X) Zakřivení páteře směrem dozadu se nazývá lordóza.

L) Pletenec horní končetiny tvoří lopatka a kost klíční.

A) Část dolní končetiny od kolene ke kotníku tvoří kost holenní a lýtková.

R) Stydká spona je vazivová destička.

S) Čéška je součástí kolenního kloubu.

Tajenka zní: . . . . . . . . . . . . . .

3 Svalová soustava

Cíle

Po prostudování této kapitoly a doporučené literatury dokážete:

- popsat funkci svalové soustavy

- charakterizovat stavbu svalu

- orientovat se v základním popisu svalové soustavy

Osnova

- Základní funkce svalové soustavy

- Obecná stavba svalové soustavy

3.1 Základní funkce svalové soustavy

Svalová soustava umožňuje pohyb těla, zabezpečuje polohu těla a jeho částí, je hlavním zdrojem tepla a umožňuje činnost mnoha vnitřních orgánů (např. cév, srdce, dělohy, jícnu, střeva, močového měchýře).

3.2 Obecná stavba svalové soustavy

Svalová soustava je tvořena orgány – svaly. Ty jsou složené ze svalové tkáně, z vaziva, z nervové tkáně a cév.

V lidském těle se nachází přibližně 600 svalů.

3.2.1 Sval

Typy svalové tkáně

- Příčně pruhovaná svalová tkáň (je připojená ke kostře – kosterní svalstvo) – je ovlivnitelná naší vůlí – je pod přímou kontrolou mozkové kůry, je unavitelná

- Hladká svalová tkáň (je ve stěně vnitřních orgánů – hladké svalstvo = útrobní) – nepodléhá naší vůli, je prakticky neunavitelná

- Příčně pruhovaná srdeční svalová tkáň (nachází se pouze v srdci, srdeční sval) – pracuje automaticky, nezávisle na naší vůli, pracuje bez únavy

3.2.1.1 Kosterní svalstvo (příčně pruhovaná svalová tkáň)

Stavba kosterního svalu (obr. 19)

Svalové vlákno je základní jednotkou svalu. Buňky kosterního svalu mají válcovitý tvar o průměru 10–100 mikrometrů a délce až 30 cm, proto se nazývají svalová vlákna. Pod elektronovým mikroskopem vypadají svalová vlákna tak, jako by byla složena z tmavých a světlých úseků. Proto se jim říká příčně pruhované svalstvo. Stažlivé struktury ve svalu se nazývají myofibrily. Svalové vlákno je pružné, a tím odolné proti přetržení při náhlém pohybu. Snopec je tvořen svazkem svalových vláken. Sval je tvořen svazkem snopců. Více snopců tvoří bříško svalu, které je nejširší částí svalu a je kryté vazivovým obalem, povázkou (fascií). Bříško svalu přechází na obou jeho koncích v bílou šlachu, kterou se sval upíná ke kostem (svalový úpon). Kosterní sval je připojen zpravidla ke dvěma kostem, které jsou mezi sebou spojeny kloubem. To umožňuje pohyb v kloubu.

Zdravě vyvinutý sval v mladém věku má pravidelnou stavbu s minimálním množstvím tukových částic. Pokud jsou svaly v nečinnosti, zmenšují svůj objem (atrofují). Ukládá se v nich také tuk, který tlakem způsobuje nedostatečné okysličování svalu.

Obr. 19 Stavba kosterního svalu

Funkce kosterního svalu

Kosterní svaly představují největší tělesnou tkáň, tvoří u mužů asi 36 % jejich celkové tělesné hmotnosti, u žen pak asi 32 %.

Základní funkce kosterního svalu spočívá v jeho smrštění (kontrakci). Při smrštění svalových vláken se délka svalu zkracuje. Šlachy táhnou za kosti, ke kterým je sval připojen. Tato síla způsobí pohyb. Je to dáno tím, že sval je připojen ke dvěma kostem spojených kloubem. Při smrštění svalu se kosti pohybují jedna vůči druhé, přičemž se k sobě přibližují nebo oddalují.

Svaly nepracují jednotlivě, ale většinou se určitého pohybu účastní více svalů najednou. Svaly jsou organizovány v páru tak, že kontrakce jednoho svalu působí protažení svalu druhého. Proti natahovačům jsou ohybače. Když se například dvojhlavý sval pažní (biceps) zkrátí, uvolní se trojhlavý sval pažní (triceps) a lze ohnout paži. Soustava párových svalů se nazývá antagonistické svaly. Antagonistická činnost dvou vzájemně proti sobě působících svalů je základním principem při činnosti svalstva.

Nejčastější pohyby, které lidské tělo provádí, jsou flexe (např. ohnutí horní končetiny v lokti), extenze (např. natažení horní končetiny do základní polohy), addukce (např. přitažení nebo připažení končetiny k tělu) a abdukce (např. upažení nebo odtažení končetiny od těla).

Svaly, které umožňují pohyby, se označují jako ohýbače (flexory) a natahovače (extenzory). Svaly i při úplné nečinnosti jsou v určitém napětí, udržují tzv. svalový tonus.

K provedení pohybu musí mít sval podnět prostřednictvím nervů, musí mít přísun živin (glukózu) a kyslíku.

Kosterní svaly jsou inervovány motorickými nervy. Ty vycházejí z mozku a míchy, vedou do svalu impulz ke smrštění svalových vláken.

Každá skupina svalových vláken je zásobena množstvím malých cév (kapilár). Síť kapilár přivádí kyslík a výživu a odvádí nepotřebné látky. Ke každé skupině vláken vede nerv, který je spojený s mozkem nebo míchou. To zajišťuje rychlou reakci na podnět jak z vnějšího, tak z vnitřního prostředí organizmu. Pro správnou funkci svalů je nezbytná i správná funkce ostatních soustav – dýchací, oběhové, nervové a kosterní.

Při velké námaze se ve svalech hromadí množství odpadních látek (například kyselina mléčná), ubývá kyslíku a může se dostavit bolest.

3.2.1.2 Hladké svalstvo

Stavba hladkého svalu

Buňky hladkého svalstva jsou na rozdíl od buněk kosterního svalstva podstatně menší, mají vřetenovitý tvar, neobsahují myofibrily.

Funkce hladkého svalu

Hladké svaly tvoří pouze 3 % tělesné hmotnosti. Tvoří aktivní složku vnitřních orgánů.

Kontrakce hladkého svalu jsou pomalé. Funkce celé řady hladkých svalů spočívá v udržení svalového napětí (tonus) ve stěnách vnitřních orgánů. Hladké svaly jsou inervovány vegetativními (autonomními) nervy a nelze je ovládat vůlí (na rozdíl od kosterních svalů).

3.2.1.3 Srdeční sval (příčně pruhovaná srdeční svalová tkáň)

Stavba srdečního svalu

Podobně jako kosterní svaly obsahují i srdeční svalové buňky myofibrily, pod elektronovým mikroskopem je patrné příčné pruhování. Srdeční svalové buňky jsou krátké a vzájemně mezi sebou propojené spojovacími můstky. Toto spojení umožňuje přenos podráždění z jedné srdeční buňky přímo na další srdeční buňku.

Funkce srdečního svalu

Struktura srdeční svaloviny umožňuje rychlé předání elektrického impulzu, které vede ke smršťování srdečního svalu. Srdeční svalovina je inervována autonomními nervy. Ty mohou zrychlit nebo zpomalit srdeční činnost. Kromě této inervace má srdeční svalovina vlastní systém vodivé svaloviny. Sama si vytváří vzruchy, které vedou ke smršťování srdečního svalu. Děje se tak nezávisle na autonomní inervaci.

3.2.2 Hlavní svalové skupiny

Viz obr. 20 a 21.

Obr. 20 Svaly hlavy, krku, hrudníku, břicha, horní a dolní končetiny – zepředu

Obr. 21 Svaly hlavy, krku, hrudníku, horní a dolní končetiny – zezadu

Koniec ukážky

Table of Contents

Tiráž

Úvod

1 Stavba lidského těla

Osnova

1.1 Základní stavba lidského těla

1.2 Stavební jednotky

1.2.1 Buňka

1.2.2 Tkáň

1.2.3 Orgán

1.2.4 Orgánová soustava

1.2.5 Organizmus

1.3 Shrnutí základních znalostí

1.4 Pojmy k zapamatování

Praktická část – Stavba lidského těla

2 Kosterní soustava

Osnova

2.1 Základní funkce kosterní soustavy

2.2 Obecná stavba kosterní soustavy

2.2.1 Kost

2.2.2 Spojení kostí

2.2.3 Vývoj kosti

2.2.4 Růst kosti

2.2.5 Kostra lidského těla

2.2.5.1 Kostra lebky

2.2.5.2 Kostra trupu

2.2.5.3 Kostra končetin

2.3 Shrnutí základních znalostí

2.4 Pojmy k zapamatování

Praktická část – Kosterní soustava

3 Svalová soustava

Osnova

3.1 Základní funkce svalové soustavy

3.2 Obecná stavba svalové soustavy

3.2.1 Sval

3.2.1.1 Kosterní svalstvo (příčně pruhovaná svalová tkáň)

3.2.1.2 Hladké svalstvo

3.2.1.3 Srdeční sval (příčně pruhovaná srdeční svalová tkáň)

3.2.2 Hlavní svalové skupiny

3.3 Shrnutí základních znalostí

3.4 Pojmy k zapamatování

Praktická část – Svalová soustava

4 Soustava oběhová

4.2 Obecná stavba oběhové soustavy

4.2.1 Krev

4.2.2 Srdce

4.2.3 Krevní cévy

4.2.4 Lymfatický systém

5 Soustava dýchací

5.2 Obecná stavba dýchací soustavy

5.2.1 Horní cesty dýchací

5.2.2 Dolní cesty dýchací

5.2.3 Plíce

6 Soustava trávicí

6.2 Obecná stavba trávicí soustavy

6.2.1 Trávicí trubice

6.2.2 Žlázy

6.3 Přeměna látek a energií

6.3.1 Procesy v trávicím ústrojí

7 Soustava žláz s vnitřní sekrecí

7.2 Obecná stavba soustavy žláz s vnitřní sekrecí

7.2.2 Podvěsek mozkový (hypofýza)

8 Soustava močová

8.2 Obecná stavba močové soustavy

9 Soustava pohlavní

9.2 Obecná stavba pohlavní soustavy

9.2.1 Mužské pohlavní orgány

9.2.2 Ženské pohlavní ústrojí

10 Soustava nervová

10.2 Obecná stavba nervové soustavy

10.2.1 Neuron, vzruch, reflex, obaly nervstva, mozkomíšní mok

10.2.2 Centrální nervová soustava

10.2.3 Periferní nervová soustava

11 Smyslové ústrojí

11.2 Obecná stavba smyslového ústrojí

11.2.1 Zrakové ústrojí

11.2.2 Sluchové a rovnovážné ústrojí