Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Prof. Dr. med. Ralph Haberl

EKG do kapsy

Překlad 4. vydání

Přeloženo z německého originálu EKG pocket, 4. Auflage,

ISBN 978-3-89862-221-9, vydaného v roce 2011 nakladatelstvím

Börm Bruckmeier Verlag GmbH, Grünwald.

© 2011 Börm Bruckmeier Verlag GmbH, Deutschland All Rights Reserved

Překlad: MUDr. Branislav Štrauch, Ph.D.

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2012

Cover Design © Grada Publishing, a.s., 2012

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

jako svou 4800. publikaci

Odpovědná redaktorka PhDr. Alena Palčová

Sazba a zlom Antonín Plicka

Počet stran 288

1. české vydání, Praha 2012

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Názvy produktů, firem apod. použité v této knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění ale nevyplývají pro autory ani pro nakladatelství žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-247-4192-5

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-8031-3 pro formát PDF

ISBN 978-80-247-8032-0 pro formát EPUB

Předmluva ke 4. vydání

Je svůdné koupit knihu, v níž je napsáno všechno. Množství informací pak často vede k tomu, že po přečtení takové knihy nakonec nevíme vůbec nic. EKG do kapsy nechce nahradit učebnici EKG diagnostiky. Je určena studentům, lékařům ve specializačním vzdělávání i lékařům všech specializací, kteří chtějí dobře poznat časté EKG nálezy, ale i pro ty, kteří chtějí svůj pohled zaostřit na vzácnější nálezy. Názorné příklady a schémata by měly být v tom nápomocny. Kniha nezprostředkovává expertní poznatky, ale představuje důležitost EKG diagnostiky po širokou oblast medicíny. Ten, kdo bude dobře ovládat obsah této knihy, bude vybaven pro každodenní praxi. Úspěch EKG do kapsy, který nyní vychází již ve 4. vydání, jak se zdá, to potvrzuje. Potěšilo by nás, pokud by Vám tato knížka o EKG usnadnila vaši práci s pacienty.

Na tomto místě bych chtěl poděkovat mé dlouholeté spolupracovnici paní Regine Pulter za cennou pomoc.

R. Haberl, v Mnichově, v listopadu 2002

1. Základy EKG

1.1 Převodní systém srdeční

Obr. 1 Převodní systém srdeční

Sinusový uzel je primárním centrem automacie v srdci. Vytváří pravidelné vzruchy o frekvenci 60–80/min. Vzruch se pak šíří svalovinou síní do AV uzlu. AV uzel převádí vzruch se zpomalením dále na komory. AV uzel může při výpadku sinusového uzlu převzít i samotnou tvorbu vzruchu, a to o frekvenci 40–60/min. Vzruch se dále šíří přes Hisův svazek, který se dělí na pravé a levé Tawarovo raménko. Levé Tawarovo raménko se rozděluje relativně časně na přední (levý přední) a zadní (levý zadní) fascikl.

1.2 Popis jednotlivých úseků EKG

Depolarizace sinusového uzlu se na EKG nezobrazuje. Depolarizace síní je reprezentována vlnou P. Počáteční část vlny P odpovídá depolarizaci pravé síně, poté následuje depolarizace levé síně. Repolarizace síní probíhá v době zápisu komplexu QRS, a tak není na EKG viditelná. Konec vlny P odpovídá maximální depolarizaci síní a začíná převod přes AV uzel a Hisův svazek. Kmit q odpovídá depolarizaci septa, která se dále aktivací Purkyňova systému rychle šíří na komory. Konec QRS komplexu odpovídá úplné depolarizaci komor, v tomto okamžiku teprve začíná mechanická kontrakce komor. Úsek ST začíná na konci kmitu S a je za normálních okolností izoelektrický. Vlna T odráží repolarizaci komor. Význam vlny U není jasný.

Obr. 2 Názvosloví normálního EKG

1.3 EKG svody

Standardní EKG se skládá z následujících svodů:

1. Končetinové svody podle Einthovena (I, II, III)

Jedná se o bipolární svody se zápisem pozitivní výchylky v případě, že se depolarizace šíří k elektrodě označené +.

Obr. 3 Einthovenův trojúhelník končetinových svodů

Obr. 4 Schéma přiložení elektrod končetinových svodů

2. Hrudní svody podle Wilsona (V_1–V_6)

Jedná se o unipolární svody se spojnicí k elektroneutrálnímu bodu uprostřed hrudníku. Umístění svodů je přesně definováno:

V_1 4. mezižebří parasternálně vpravo

V_2 4. mezižebří parasternálně vlevo

V_3 mezi V_2 a V_4

V_4 5. mezižebří medioklavikulárně vlevo

V_5 5. mezižebří v přední axilární čáře vlevo

V_6 5. mezižebří ve střední axilární čáře vlevo

Obr. 5 Přiložení unipolárních hrudních svodů podle Wilsona (vlevo) a přiřazení elektrod k srdci v příčném průřezu (vpravo)

Pozor

Pokud umístíme svody příliš vysoko (například do 2. mezižebří), povede to ke snížení voltáže kmitů R nad přední stěnou a tím k obrazu starého infarktu přední stěny.

Při podezření na infarkt pravé komory se doporučuje umístit svod V_4R zrcadlově ke svodu V_4 na pravou polovinu hrudníku.

3. Svody podle Goldbergera (aVR, aVL, aVF)

Svody podle Goldbergera jsou získány propojením končetinových svodů, a tím mají vyšší amplitudu (z angl. „augmented“).

Obr. 6 Unipolární svody podle Goldbergera

Lokalizační diagnostika

Lokalizace patologických procesů podle EKG svodů má význam zejména při diagnostice infarktu myokardu. Pravidla jsou shrnuta v následující tabulce.

Obr. 7 Lokalizace infarktu myokardu

1.4 Metodika měření

Standardní EKG je běžně zapisováno rychlostí 50 mm/s a se zesílením 1 mV/cm. Posun papíru o 1 cm tak odpovídá 200 ms = 0,2 s. V této knize jsou uvedené EKG křivky natočené obvykle v rychlosti 25 mm/s a * označená rychlostí 50 mm/s.

Frekvenci komor lze vypočíst pomocí následujícího vzorce:

Obr. 8 Výpočet srdeční (komorové) frekvence

2. Normální EKG

2.1 Charakteristika normálního EKG

Na prvním místě je nutno říct, že poznání patologického EKG je polovinou diagnózy! Normální délka intervalů je uvedena na obr. 9.

Obr. 9 Normální parametry EKG – maximální délka vlny P 100 ms, PQ interval 200 ms, QRS komplex 100 ms

Pro všechny intervaly na EKG platí, že musí být změřeny ve svodu s největší odchylkou. Vlna P a komplex QRS měří maximálně 100 ms, úsek PQ maximálně 200 ms. Délka intervalu QT je závislá na srdeční frekvenci. Prodloužení QT intervalu, ať už vrozené nebo sekundárně léky navozené (s. 214), může predisponovat k životu nebezpečným arytmiím.

Obr. 10 ukazuje normální délku intervalu QT (včetně dolní a horní meze) v závislosti na srdeční frekvenci. Pokud je prodlouženo trvání komplexu QRS, jde o raménkovou blokádu, při prodloužení intervalu PQ se jedná o AV blokádu I. stupně.

Obr. 10 Závislost délky QT intervalu na srdeční frekvenci (střední hodnota a rozsah tolerance)

RR = časový odstup 2 QRS komplexů [s]

2.2 Stanovení elektrické osy srdeční

Sklon elektrické osy srdeční odráží výsledný vektor depolarizace myokardu, tj. maximálních výchylek komplexu QRS. Sklon elektrické osy srdeční je stanovován z končetinových svodů I, II a III. Praktické schéma stanovení elektrické osy srdeční je uvedeno na obr. 12. U mladých osob je fyziologický sklon elektrické osy srdeční vertikální až intermediální, u dospělých intermediální až horizontální. Ke stanovení elektrické osy nebereme v úvahu pouze maximální amplitudu komplexu QRS v daném svodu, ale jeho celkovou plochu se započtením pozitivního i negativního podílu (obr. 11).

Obr. 11 Varianty sklonu elektrické osy srdeční: stanovení hlavního vektoru QRS komplexu pomocí integrálu plochy QRS komplexu

Obr. 12 Cabrerův kruh a schematické znázornění jednotlivých variant sklonu elektrické osy srdeční. Příklad: Hlavní vektory QRS jsou zaneseny do osy jednotlivých svodů. Průsečík kolmic vycházejících z koncových bodů definuje sklon elektrické osy srdeční.

Obr. 13 Intermediální sklon elektrické osy srdeční

Obr. 14 Vertikální sklon elektrické osy srdeční

Obr. 15 Horizontální sklon elektrické osy srdeční

Obr. 16 Sklon elektrické osy srdeční doleva

Obr. 17 Sklon elektrické osy srdeční doprava

Obr. 18 Extrémní sklon elektrické osy srdeční doprava

Obr. 19 Obraz SIQIII

Obr. 20 Obraz SISIISIII

Změny sklonu elektrické osy srdeční mohou být způsobeny nárůstem svalové hmoty (např. horizontální sklon osy při hypertenzi, extrémní sklon osy doprava při hypertrofii pravé komory), změnou uložení srdce v hrudníku (např. nálevkovitý hrudník, vysoký stav bránice) a poruchami vedení vzruchu (např. při raménkových blokádách, hemiblokádách, s. 45). Levá přední hemiblokáda tak vede ke sklonu elektrické osy srdeční doleva, levá zadní hemiblokáda k extrémnímu sklonu elektrické osy srdeční doprava.

Klasicky je sklon elektrické osy srdeční stanovován ve frontální rovině. Náklony a rotace srdce v sagitální a horizontální rovině (obr. 21) vedou k obrazu SIQIII nebo obrazu SISIISIII, který může být způsoben přetížením pravého srdce.

Obr. 21 Elektrická osa srdeční – různé varianty sklonu elektrické osy srdeční

2.3 Postup při hodnocení EKG

Při prohlížení a interpretaci EKG se vždy vyplatí dodržovat určité pořadí, ve kterém posuzujeme jednotlivé jeho části postupně za sebou. K pochopení některých z popsaných kroků je nutná bližší znalost některých speciálních EKG abnormalit, které budou uvedeny v dalších kapitolách. Přesto v zájmu uvedení celého postupu při hodnocení EKG byly zahrnuty i do níže uvedeného přehledu. A nyní následuje postup při hodnocení EKG:

1. Rytmus

Pravidelnost rytmu posuzujeme podle RR intervalů. Tachykardie je definována jako srdeční frekvence > 90/min. O bradykardii mluvíme při frekvenci < 50/min. Sinusový rytmus je definován podle pravidelných pozitivních vln P ve svodech I–III.

2. AV převod

Při normálním AV převodu uplyne od začátku vlny P po začátek QRS komplexu < 200 ms. PQ interval je tedy < 0,2 s. Při prodloužení PQ intervalu jde o AV blokádu.

3. Sklon elektrické osy srdeční

Posouzení sklonu elektrické osy srdeční probíhá podle již výše uvedeného postupu (obr. 12).

4. QRS komplex

Normální QRS komplex trvá ≤ 100 ms. Pokud je QRS komplex prodloužen > 100 ms, jde o raménkovou blokádu. V hrudních svodech dochází k postupnému zvyšování amplitudy kmitu R od svodu V_1 směrem ke svodu V_6 (tzv. progrese R) a amplituda kmitu S se postupně snižuje. Ve svodech V_5 a V_6 se může amplituda kmitu R díky vzdálenosti od hrudní stěny opět snížit. Kromě toho se při prohlížení EKG zaměříme na signifikantní Q kmity a známky srdeční hypertrofie.

5. Úsek ST

ST úsek je za normálních okolností izoelektrický. Pouze ve svodech V_2 a V_3 se mohou objevit nevýznamné elevace úseku ST do 0,2 mV. Při ischemii myokardu může dojít ke změnám (např. depresi) úseku ST.

6. Vlna T

Vlna T je ve svodech I–III a V_1–V_6 trvale pozitivní. Ve hrudních svodech je negativní vlna T vždy patologická. Výjimkou jsou svody V_1 a III, kde vlna T může být naznačeně negativní.

7. QT interval

Nakonec změříme QT interval. Prodloužení QT intervalu korigovaného podle srdeční frekvence může být známkou vyššího rizika poruch srdečního rytmu.

8. EKG diagnóza

Závěrem popisu EKG by měla být formulace diagnózy, a to s ohledem na klinický obraz pacienta. Na následujícím obrázku je uveden odpovídající vyhodnocovací formulář. Tento formulář najdete také v dodatku. Můžete jej použít po příslušném zvětšení k hodnocení EKG pro vlastní účely.

Obr. 22 Normální EKG: sinusový rytmus, PQ interval < 0,2 s, délka QRS < 0,1 s, horizontální sklon elektrické osy srdeční. Nad přední stěnou je normální progrese kmitů R, ST úsek je izoelektrický (ve svodu V_2 se mohou objevit nevýznamné elevace ST úseku do 0,2 mV). Vlna T je ve všech hrudních svodech pozitivní.

Obr. 23 Normální EKG – vertikální sklon elektrické osy srdeční, ostatní nález stejný jako na obr. 22

2.4 Normální parametry EKG u dětí

věk

srdeční frekvence (min–1)

osa QRS (sklon)

interval PQ

(s)

délka QRS (s)

R ve V_1 (mm)

S ve V_1 (mm)

R ve V_6 (mm)

S ve V_6 (mm)

1 týden

90–160

60°–180°

0,08–0,15

0,03–0,08

5–26

0–23

0–12

0–10

2–3 týdny

100–180

45°–160°

0,08–0,15

0,03–0,08

3–21

0–16

2–16

0–10

4–8 týdnů

120–180

30°–135°

0,08–0,15

0,03–0,08

3–18

0–15

5–21

0–10

3–5 měsíců

105–185

0°–135°

0,08–0,15

0,03–0,08

3–20

0–15

6–22

0–10

6–12 měsíců

110–170

0°–135°

0,07–0,16

0,03–0,08

2–20

0,5–20

6–23

0–7

2 roky

90–165

0°–110°

0,08–0,16

0,03–0,08

2–18

0,5–21

6–23

0–7

3–4 roky

70–140

0°–110°

0,09–0,17

0,04–0,08

1–18

0,5–21

4–24

0–5

5–7 let

65–140

0°–110°

0,09–0,17

0,04–0,08

0,5–14

0,5–24

4–26

0–4

8–11 let

60–130

-15°–110°

0,09–0,17

0,04–0,09

0–14

0,5–25

4–25

0–4

12–15 let

65–130

-15°–110°

0,09-0,18

0,04–0,09

0–14

0,5–21

4–25

0–4

>16 let

50–120

-15°–110°

0,12-0,20

0,05–0,10

0–14

0,5–23

4–21

0–4

3. Srdeční hypertrofie

3.1 Hypertrofie pravé síně

P-dextrocardiale (P-pulmonale)

Hypertrofie pravé síně se na EKG projevuje jako hrotnatá P vlna se zvýšenou voltáží > 0,2 mV, především ve svodech II, III a aVF. Interval PQ není významně prodloužen, často jsou přítomny známky hypertrofie pravé komory se sklonem elektrické osy srdeční doprava (vertikální sklon, sklon elektrické osy doprava až extrémní sklon osy doprava, obraz SIQIII nebo SISIISIII).

Etiologie

Příčinou hypertrofie pravé síně bývá objemové nebo tlakové přetížení pravé síně, např. při trikuspidální insuficienci, defektu síňového septa, plicní hypertenzi.

Obr. 24 P-pulmonale – amplituda vlny P ve svodech II a III je > 0,2 mV, délka vlny P je normální (< 0,1 s)

3.2 Hypertrofie levé síně

P-sinistrocardiale (P-mitrale)

Hypertrofie levé síně se na EKG projevuje rozšířením vlny P > 0,1 s především ve svodech I, II, V_1–V_3. Ve svodu V_1 nalézáme často bifázickou vlnu P s výraznou negativní výchylkou, často jsou přítomny známky hypertrofie levé komory.

Etiologie

Příčinou hypertrofie levé síně bývá objemové a tlakové přetížení levé síně, např. při mitrální stenóze, mitrální insuficienci.

3.3 Hypertrofie pravé komory

Definice

Jde o přírůstek svalové hmoty pravé komory jako odpověď na chronicky zvýšenou objemovou nebo tlakovou zátěž.

EKG

Nejpoužívanějším parametrem pro posouzení srdeční hypertrofie je Sokolowův index. Při hypertrofii pravé komory je Sokolowův index RV2 + SV5 > 1,05 mV. Další kritéria jsou uvedena na obr. 25. Často bývají přítomny také poruchy repolarizační fáze ve svodech V_1–V_3 a rotace elektrické osy srdeční doprava (sklon elektrické osy srdeční vertikální, doprava, extrémní doprava, obraz SIQIII nebo SISIISIII) a P-pulmonale.

Příčiny

Příčinou hypertrofie pravé komory je objemové nebo tlakové přetížení pravé komory (obr. 26).

Obr. 25 Kritéria hypertrofie pravého srdce

Obr. 26 EKG známky a příčiny přetížení pravého srdce

Obr. 27 Hypertrofie pravé komory – Sokolowův index RV2 + SV5 > 1,05 mV je patologický a svědčí pro hypertrofii pravé komory

3.4 Hypertrofie levé komory

Definice

Jde o přírůstek svalové hmoty levé komory jako odpověď na chronicky zvýšenou tlakovou nebo objemovou zátěž (hypertenze, aortální stenóza).

EKG

Nejpoužívanějším parametrem pro posouzení srdeční hypertrofie je Sokolowův index. Při hypertrofii levé komory je Sokolowův index SV2 + RV5 > 3,5 mV (příklad na obr. 32). Další kritéria jsou uvedena na obr. 30. Výše uvedená kritéria jsou nepoužitelná při blokádě levého raménka Tawarova.

Příčiny

Informace k levostrannému přetížení na obr. 31.

Obr. 28 Přetížení levé komory

Obr. 29 Přetížení pravé komory

Obr. 30 Kritéria hypertrofie levého srdce

Obr. 31 EKG známky a příčiny přetížení levého srdce

Obr. 32 Sokolowův index pro hypertrofii levé komory SV2 + RV5 je > 3,5 mV, sklon elektrické osy na hranici horizontální a sklonu doleva, často nalézáme pomalou progresi kmitu R

Konec ukázky

Table of Contents

Předmluva ke 4. vydání

1. Základy EKG

1.1 Převodní systém srdeční

Obr. 1 Převodní systém srdeční

1.2 Popis jednotlivých úseků EKG

Obr. 2 Názvosloví normálního EKG

1.3 EKG svody

Standardní EKG se skládá z následujících svodů:

1. Končetinové svody podle Einthovena (I, II, III)

Obr. 3 Einthovenův trojúhelník končetinových svodů

Obr. 4 Schéma přiložení elektrod končetinových svodů

2. Hrudní svody podle Wilsona (V1–V6)

Obr. 5 Přiložení unipolárních hrudních svodů podle Wilsona (vlevo) a přiřazení elektrod k srdci v příčném průřezu (vpravo)

Pozor

3. Svody podle Goldbergera (aVR, aVL, aVF)

Obr. 6 Unipolární svody podle Goldbergera

Lokalizační diagnostika

Obr. 7 Lokalizace infarktu myokardu

1.4 Metodika měření

Obr. 8 Výpočet srdeční (komorové) frekvence

2. Normální EKG

2.1 Charakteristika normálního EKG

Obr. 9 Normální parametry EKG – maximální délka vlny P 100 ms, PQ interval 200 ms, QRS komplex 100 ms

Obr. 10 Závislost délky QT intervalu na srdeční frekvenci (střední hodnota a rozsah tolerance) RR = časový odstup 2 QRS komplexů [s]

2.2 Stanovení elektrické osy srdeční

Obr. 11 Varianty sklonu elektrické osy srdeční: stanovení hlavního vektoru QRS komplexu pomocí integrálu plochy QRS komplexu

Obr. 12 Cabrerův kruh a schematické znázornění jednotlivých variant sklonu elektrické osy srdeční. Příklad: Hlavní vektory QRS jsou zaneseny do osy jednotlivých svodů. Průsečík kolmic vycházejících z koncových bodů definuje sklon elektrické osy srdeční.

Obr. 13 Intermediální sklon elektrické osy srdeční

Obr. 14 Vertikální sklon elektrické osy srdeční

Obr. 15 Horizontální sklon elektrické osy srdeční

Obr. 16 Sklon elektrické osy srdeční doleva

Obr. 17 Sklon elektrické osy srdeční doprava

Obr. 18 Extrémní sklon elektrické osy srdeční doprava

Obr. 19 Obraz SIQIII

Obr. 20 Obraz SISIISIII

Obr. 21 Elektrická osa srdeční – různé varianty sklonu elektrické osy srdeční

2.3 Postup při hodnocení EKG

1. Rytmus

2. AV převod

3. Sklon elektrické osy srdeční

4. QRS komplex

5. Úsek ST

6. Vlna T

7. QT interval

8. EKG diagnóza

Obr. 22 Normální EKG: sinusový rytmus, PQ interval < 0,2 s, délka QRS < 0,1 s, horizontální sklon elektrické osy srdeční. Nad přední stěnou je normální progrese kmitů R, ST úsek je izoelektrický (ve svodu V2 se mohou objevit nevýznamné elevace ST úseku do 0,2 mV). Vlna T je ve všech hrudních svodech pozitivní.

Obr. 23 Normální EKG – vertikální sklon elektrické osy srdeční, ostatní nález stejný jako na obr. 22

2.4 Normální parametry EKG u dětí

3. Srdeční hypertrofie

3.1 Hypertrofie pravé síně

P-dextrocardiale (P-pulmonale)

Etiologie

Obr. 24 P-pulmonale – amplituda vlny P ve svodech II a III je > 0,2 mV, délka vlny P je normální (< 0,1 s)

3.2 Hypertrofie levé síně

P-sinistrocardiale (P-mitrale)

Etiologie

3.3 Hypertrofie pravé komory

Definice

EKG

Příčiny

Obr. 25 Kritéria hypertrofie pravého srdce

Obr. 26 EKG známky a příčiny přetížení pravého srdce

Obr. 27 Hypertrofie pravé komory – Sokolowův index RV2 + SV5 > 1,05 mV je patologický a svědčí pro hypertrofii pravé komory

3.4 Hypertrofie levé komory

Definice

EKG

Příčiny

Obr. 28 Přetížení levé komory

Obr. 29 Přetížení pravé komory

Obr. 30 Kritéria hypertrofie levého srdce

Obr. 31 EKG známky a příčiny přetížení levého srdce

Obr. 32 Sokolowův index pro hypertrofii levé komory SV2 + RV5 je > 3,5 mV, sklon elektrické osy na hranici horizontální a sklonu doleva, často nalézáme pomalou progresi kmitu R

4. Raménkové blokády

4.1 Obecný úvod

Anatomie

EKG

Příčiny

4.2 Levá přední hemiblokáda

Příčiny

4.3 Levá zadní hemiblokáda

Pozor

4.4 Inkompletní blokáda levého raménka Tawarova

4.5 Kompletní blokáda levého raménka Tawarova

Pozor

4.6 Funkční blokáda levého raménka Tawarova

Příčiny

4.7 Inkompletní blokáda pravého raménka Tawarova

Příčiny

4.8 Kompletní blokáda pravého raménka Tawarova

Pozor

4.9 Bifascikulární blokáda

Prognóza

5. Atrioventrikulární převodní poruchy

5.1 Obecný úvod

Typy atrioventrikulárních (AV) blokád

5.2 AV blokáda I. stupně

Prognóza

5.3 AV blokáda II. stupně, Wenckebachův typ

EKG

Prognóza

5.4 AV blokáda II. stupně, Mobitzův typ

Prognóza

5.5 AV blokáda III. stupně

Příčiny

Terapie

6. Ischemie myokardu

Obecný úvod

6.1 Ischemie při stenózách koronárních tepen

EKG

6.2 Infarkt myokardu s elevacemi ST úseku (STEMI, Q infarkt)

Lokalizace

Nejdůležitější diferenciální diagnózy:

6.3 Non-Q infarkt (non-STEMI) přední stěny

Prognóza

6.4 Zátěžové EKG – ergometrie

Diagnostická kritéria

Komplikace

7. Bradyarytmie

7.1 Náhradní rytmy

Typy

7.2 AV junkční rytmy

3. dolní junkční rytmus

7.3 Sinoatriální blokáda

Sinoatriální blokáda III. stupně

7.4 Reflexní bradykardie

Klinické projevy

Patofyziologie

Masáž karotického sinu

Terapie

Patofyziologie

Diagnóza

Terapie

7.5 Fibrilace síní s pomalou komorovou odpovědí

Terapie

7.6 Trvalá kardiostimulace při bradyarytmiích

Poruchy funkce kardiostimulátoru

AAI: Síňová stimulace „on demand“, inhibice – síň

8. Tachyarytmie

8.1 Obecný úvod

Úvod

8.2 Sinusová tachykardie

Terapie

8.3 Fibrilace síní s rychlou komorovou odpovědí

4. Kardioverze fibrilace síní

8.4 Flutter síní

Léčba volby

8.5 AV nodální reentry tachykardie

Patofyziologie

Terapie

8.6 Wolfův-Parkinsonův-Whiteův (WPW) syndrom

Patofyziologie

EKG

Terapie

8.7 Síňová tachykardie

Terapie

8.8 Bradykardicko-tachykardická forma sick sinus syndromu (brady-tachy SSS)

8.9 Supraventrikulární (síňové) extrasystoly

Terapie

8.10 Komorové extrasystoly

Lownova klasifikace

Terapie

8.11 Setrvalá komorová tachykardie

Pozor

Terapie

8.12 Fibrilace komor

Terapie

8.13 Proarytmogenní efekt antiarytmik

Typy arytmií

Prevence

Terapie

8.14 Syndrom dlouhého QT intervalu (long QT syndrome)

Terapie

9. Zánětlivá onemocnění srdce, kardiomyopatie

9.1 Akutní perikarditida

EKG

9.2 Nízká voltáž

Diagnostika

9.3 Dilatační kardiomyopatie

9.4 Hypertrofická kardiomyopatie

Další diagnostické možnosti

10. Poruchy iontů, efekt léků

10.5 EKG změny při terapii digoxinem

Pozor

10.6 Beta-blokátory, blokátory kalciového kanálu

Pozor

11. Rušení EKG křivky a artefakty

11.1 Záměna svodů, lokalizace elektrod

Záměna hrudních svodů

11.2 Další rušivé vlivy a artefakty

Uvolněné elektrody

Dodatek

D.1 Stručný přehled EKG