Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Erhard Dietl

Pušíci se stěhují

Ilustrace Erhard Dietl

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE

Přeloženo z německého originálu Die Olchis ziehen um

© Verlag Friedrich Oetinger GmbH, Hamburg 1994, 2010

Translation © Grada Publishing, a.s., 2013

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

obchod@grada.cz, www.grada.cz

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

jako svou 5093. publikaci

Přeložila Petra Honsová

Odpovědná redaktorka Ivana Kočí

Jazyková úprava Štěpánka Poupětová

Sazba Eva Hradiláková

Počet stran 64

První vydání, Praha 2013

Vytiskla tiskárna GRASPO CZ, a.s.

ISBN 978-80-247-4563-3

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE

ISBN 978-80-247-8397-0 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-8398-7 (ve formátu EPUB)

Erhard Dietl

Pušíci

se stěhují

Grada Publishing

Pušík je když...

Když má místo uší růžky,

slyší kašlat mravence,

škytat žížaly a mušky.

Když vybouleným nosem zavětří

a cestu k shnilým lahůdkám

si najde v povětří.

Má-li si stříhat vlásky,

to aby sháněl pilníky...

Tvrdé je má

jak ze železa hřebíky!

Protože jsou pušíci lenoši

a rádi chrní,

zavírají se jim oči

i přes den,

stejně jako v noci.

Pušímu zubu se neubrání nic.

Ten skřoupe papír, sklo, plast

i plech z popelnic!

Pušíci rádi skáčou

do kaluží

a v bahýnku si zdraví tuží.

Pušíky potěší,

když najdou v odpadcích

nějakou pochoutku.

To, co je hořké a plesnivé,

mají za dobrůtku.

Nikdy se nemyjí,

a proto pěkně smrdí.

Mouchy je za to milují,

i když jim hrozí,

že dechem páchnoucím

je na zem skolí.

Pušíci vynikají náramnou silou.

232 metrů hodí do dálky cihlou!

Cítí se dobře

v smradlavém dýmu

a z výfukových plynů

nemají alergickou rýmu.

Zlaté časy

„Aby vás vzal mrzutej upšoukanej čert! Nejsou to zlaté časy?“ řekne táta pušík. Stojí na prahu pušího doupěte, okusuje starou rybí kostřičku a dívá se, jak venku prší.

Ostatní pušíci vypadají taky náramně spokojeně. Děda pušík posedává pohodlně na kamnech, žmoulá fajfčičku z kosti a nahřívá si záda.

Puší maminka má na lopatce plno sazí a pečlivě je rozsypává na podlahu.

„Když je čas, musí se někdo o byt pěkně postarat!“ řekne.

Rozklepne pár zkažených vajíček do prázdné konzervy a postaví pod ni svíčku.

„To je vonná lampa!“ řekne. „Smrdí božsky, viďte?“

„Jen zase nezatop mými deskami!“ zabručí babička pušice.

Opatrně vezme gramofonovou desku se svou oblíbenou muzikou a položí ji na gramofon. Růžky na hlavě se jí pěkně houpají do rytmu.

Puší babička má už jen jednu gramofonovou desku. Všechny ostatní jí puší maminka nedávno hodila do kamen a zatopila s nimi.

To proto, že gramofonové desky dobře hoří a nádherně při tom smrdí.

I malí pušíci se dobře baví. Schovávají se za židle a házejí po sobě knedlíčky z bláta. Výskají a vřískají, že je radost je poslouchat.

Když jedním knedlíčkem trefí omylem puší miminko, rozpláčou ho. Ale protože pušátko stejně většinou pláče, moc je to neruší.

Už několik dnů je obloha šedivá jako blátivá břečka a lije jako z konve. Kam puší oko dohlédne, země vypadá jako velká rozbahněná kaluž. Ze skládky se line jemná hnilobná vůně.

Dráček Ohnivous se právě probudil ze sladkého spánku a šourá se ven z garáže. Válí se v blátě a cáká kolem. Frká, pochrochtává si a vypouští z nosu žlutou páru.

Pro pušíky jsou to zlaté časy!

„Při slizkém bahýnku a oschlém sýru, už mi chybí jen příjemná koupel!“ řekne táta pušík. „Kde je vlastně vana?“

„Dala jsem ji Ohnivousovi jako misku na žrádlo,“ odpoví puší maminka.

„Můžeš se vykoupat v kaluži jako on.“

„To tak, bláto s octem!“ řekne táta pušík. „Správný požitkář se koupe doma!“

Vytáhne vanu z garáže a postaví ji doprostřed pokoje. Potom ji po okraj naplní krásně tmavohnědou břečkou a hupsne do ní.

„A teď bych prosil vydrhnout záda!“ zamručí a slastně přivře oči.

„Měl by ses spíš starat o děti než si hrát na fajnovku!“ vytkne mu přísně puší maminka.

„Anóóó, jasně! Tati, pojď si s námi hrát!“ křičí pušíčci. A hnětou si z břečky ve vaně nové knedlíčky a míří tátovi na nos.

„Vy jste ale klouzaví podkožní váčci!“ zahudrá táta pušík.

„Dobře si zapamatujte: pušík se může koupat, kdy chce, kde chce a jak dlouho chce!“ Pak se zhluboka nadechne, přišoupne se ke špuntu a i s hlavou se celý ponoří do vany.

Table of Contents

Pušík je když...

1. Zlaté časy