Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

AMY STEWART

Lepty BRIONY MORROW-CRIBBS, ilustrace JONATHON ROSEN

Zlé rostliny a další botanická zvěrstva

Rostliny, které zabíjejí, poškozují, omamují a jinak zlobí

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Přeloženo z anglického originálu „Wicked Plants“ vydaného nakladatelstvím Algonquin

Books of Chapel Hill, a division of Workman Publishing Co., Inc., New York, USA.

First published in the United States under the title: WICKED PLANTS

The Weed That Killed Lincoln’s Mother & Other Botanical Atrocities

© 2009 by Amy Stewart

Published by arrangement with Algonquin Books of Chapel Hill,

a division of Workman Publishing Company, Inc., New York.

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 4549. publikaci

Czech edition © Grada Publishing, a.s., 2011

První vydání, Praha 2011

Překlad: Jan Roubal

Odpovědný redaktor: Zdenka Svěráková

Sazba: Lucie Němcová

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s., Husova 1881, Havlíčkův Brod

Počet stran: 236

ISBN 978-80-247-3936-6

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Jan Löffelmann

ISBN 978-80-247-8506-6 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-8507-3 (ve formátu EPUB)

další díla AMY STEWART

From the Ground Up: The Story of a First Garden

The Earth Moved: On the Remarkable Achievements of Earthworms

Flower Confidential: The Good, the Bad, and the Beautiful in the Business of Flowers

Věnováno PSB

Co jestli ze země, ponoukané jeho pátravýma očima, najednou pod jeho prsty vyrazí trs nějaké jedovaté rostliny… Nepropadne se náhle do země a nezbude po něm holé spálené místo, kde se za čas bujně rozroste rulík, svída, blín a všechen možný škaredý plevel, jaký v tom podnebí může vyrůst?

Nathaniel Hawthorne: Šarlatové písmo

(překlad Jarmila Fastrová)

Buďte

opatrní

Strom vysílá jedovaté dýky, třpytivě rudé semeno zastaví srdce, keř způsobuje ochrnutí, liána škrtí, list podněcuje válku. V království rostlin číhá mnoho zákeřných nepřátel.

Ve své próze „Rappacciniho dcera“ Nathaniel Haw- thorne popisuje postaršího lékaře, který pečuje o tajemnou zahradu plnou jedovatých bylin. Chování starého muže v přítomnosti jeho keřů a lián připomínalo někoho, kdo „kráčí mezi nositeli zla, jako jsou divoké šelmy, jedovatí hadi nebo zlí duchové, kteří by si, kdyby jim to jen na okamžik dovolil, na něm vylili svoji zlost.“ Hrdina příběhu, mladý Giovanni, sleduje lékaře z okna a považuje za nadmíru zneklidňující „vidět tu nejistotu v chování člověka vzdělávajícího zahradu, což je ta nejjednodušší a nejnevinnější z lidských lopot.“

Nejnevinnější? A tak jako Giovanni vidí tu bujnou vegetaci pod svým oknem, tak i většina z nás přistupuje ke svým zahradám i k rostlinám, které potká v přírodě: s pocitem naivní důvěry. Nikdy bychom nezvedli kávový šálek odložený na chodník a nenapili se z něj, avšak na výletě si pochutnáváme na neznámých bobulích, jako by tam čekaly jen na náš mlsný jazyk. Vaříme si zdravotní čaj z kůry a listů blíže neurčených bylin, jež nám přinesl kamarád, protože se domníváme, že všechno, co pochází z přírody, musí být bezpečné. A když se nám narodí dítě, rychle instalujeme na všechny elektrické přístroje bezpečnostní kryty, a přitom ignorujeme hrnkovou rostlinu v kuchyni a keř vedle domovních dveří – navzdory tomu, že ročně je elektrickými přístroji poraněno 3 900 osob, zatímco otráveno rostlinami je jich 68 847!

Léta můžete zahradničit, aniž byste poznali, jak nebezpečný může být například oměj šalamounek, v jehož zářivě modrých květech se skrývá toxin hrozící smrtí zadušením. Můžete na túře ujít kilometry, aniž potkáte třeba keř coyotillo, jehož plody způsobují pomalé, ale smrtelné ochrnutí. Ale pak vám jednoho dne rostlinná říše sama může vyjevit svou odvrácenou tvář. A na takovou možnost byste měli být připraveni.

Nenapsala jsem tuto knihu, abych odradila čtenáře od pobytu v přírodě. Právě naopak. Jsem přesvědčená, že všichni máme užitek z toho, když co nejvíc času strávíme v přírodě – musíme ale také pochopit, jakou má příroda sílu a moc. Žiju na severním pobřeží Kalifornie a každé léto se Pacifik přikrade za nějakou rodinku těšící se ze slunečného dne a usiluje jí o život. My, co tu žijeme, dobře víme, že takzvané „sneaker waves“ mohou zabít bez varování. Miluju oceán, ale nikdy se k němu neobracím zády. A rostliny si zasluhují stejnou dávku respektu a opatrnosti. Mohou živit a léčit, ale také zabíjet.

Některé rostliny zmíněné v této knize mají přímo skandální pověst. Plevel zabil matku Abrahama Lincolna. Keř téměř oslepil F. L. Olmsteda, nejznámějšího amerického zahradního architekta. Po požití jedné cibuloviny onemocněli členové Lewisovy a Clarkovy expedice. Jedovatý bolehlav usmrtil Sokrata a nejpodlejší bylina ze všech – tabák – si vyžádal devadesát milionů lidských životů. Nevelký keř Erythroxylon coca, rostoucí v Kolumbii a Bolívii, vyvolal celosvětovou drogovou válku a použitím čemeřice se staří Řekové jako jedni z prvních zapsali do historie válek vedených chemickými zbraněmi.

Zmínku si zasluhují též monstrózní nenažranci: kudzu požírá auta a budovy na jihu Ameriky a řasa, známá jako řasa zabiják, uprchla z monackého akvária J. Cousteaua a dusí mořskou flóru po celém světě. Odporný zmijovec páchne mrtvolou, masožravá láčkovka Nepenthes truncata dokáže zhltnout myš a jeden druh akácie hostí celou armádu agresivních mravenců, kteří zaútočí na každého, kdo se přiblíží ke stromu. A pro své podlé způsoby si zaslouží být do našeho seznamu zahrnuti i někteří vetřelci do rostlinné říše, jako jsou například halucinogenní houby.

Pokud vás moje kniha pobaví, trochu vyděsí, ale též poučí, budu spokojená. Nejsem botanik ani vědec, spíš spisovatel a zahradník fascinovaný světem přírody. Vybrala jsem ty nejzlověstnější a také nejúchvatnější rostliny z několika tisíců bylin rostoucích po celém světě. Zajímáte-li se o podrobnějšího průvodce světem jedovatých bylin, radu najdete v bibliografii na konci knihy. A pokud máte podezření, že se někdo otrávil bylinou, v žádném případě neztrácejte drahocenný čas hledáním symptomů nebo diagnózy v mé knize. Popisuju tu sice pravděpodobné nebo možné účinky mnoha toxinů, jejich síla a účinnost však závisí na mnoha faktorech: na velikosti rostliny, denní době, teplotě, na tom, o jakou část rostliny se jedná, a jak byla zkonzumována a strávena. Nikdy si nehrajte na doktora, ale okamžitě navštivte lékaře nebo volejte na pohotovost.

A konečně: neexperimentujte s neznámými rostlinami a neberte sílu bylin na lehkou váhu. V zahradě noste rukavice a dvakrát se rozmyslete, než na cestě lesem spolknete nějakou bobuli nebo hodíte do kastrolu nějaký kořen. Pokud máte malé děti, naučte je, aby si nestrkaly kytky do pusy. Máte-li domácí psí nebo kočičí mazlíčky, odstraňte z jejich dosahu jedovaté byliny. Pěstitelské školky a zahradnická centra si často nedají moc práce s označením jedovatých rostlin, proto vyžadujte od „svého“ prodejce, aby vždy lístkem s přesným popisem opatřil rostliny, které by vám mohly uškodit. A sami používejte jen spolehlivé prameny k rozlišení jedovatých, léčivých a jedlých rostlin. (Velký podíl na dezinformacích má internet, a to často s tragickými následky.) Nevyhnula jsem se ani rostlinám využívaným jako droga, ty však uvádím, abych varovala, ne že bych jejich užívání schvalovala.

Přiznávám ale, že mě „zločinecký prvek“ říše rostlin zcela učaroval. Miluju ty malé či větší dareby, ať již to je obrovitý pryšec kostival (Euphorbia tirucalli) s leptavou šťávou zanechávající pruhové podlitiny na kůži, který můžete vidět na zahradnických výstavách, nebo halucinogenní durman (Datura inoxia), kvetoucí v poušti. Jak svůdné je sdílet jejich temná malá tajemství! A ta tajemství na vás nečíhají někde ve vzdálené džungli. Máte je ve své zahrádce za domem.

ZLÉ ROSTLINY

SMRTELNÉ

Oměj

ACONITUM NAPELLUS

Slavnostní večírek, pořádaný r. 1856 ve skotské vesnici Dingwall, skončil katastrofálně. Služebná, kterou poslali do zahrady pro křen, omylem vykopala oměj šalamounek. Kuchařka nepoznala, že jí dali nesprávnou ingredienci, a kořen oměje nastrouhala do omáčky na barbecue: výsledkem byli dva mrtví faráři, účastníci večírku. Ostatní hosté ochořeli, avšak přežili.

ČELEĎ:

Ranunculaceae

VÝSKYT:

Vlhčí, humózní půda, polostín

PŮVOD:

Evropa

OBECNÉ NÁZVY:

Vlčí mor, zlý míšek, bačkorky

I dnes se stane, že si někdo splete oměj s jedlou bylinou. Tato vysoká trvalka s přímou, pevnou lodyhou roste v zahradách i ve volné přírodě po celé Evropě a Spojených státech. Typický přilbový tvar horního kališního plátku modrých až sytě fialových květů dal oměji jméno šalamounek (dle přilby, kterou nosil král Šalamoun). Všechny části rostliny jsou prudce jedovaté. Zahradníci by měli nosit rukavice, kdykoliv se k ní jen přiblíží, a turisty by neměly zlákat její zvláštní plody – měchýřky se svraskalými černými semeny. Kanadský herec Andre Noble zemřel na otravu omějem, když na tento „zlý míšek“ narazil roku 2004 na turistickém výletu.

Jed, alkaloid zvaný akonitin, paralyzuje nervy, snižuje krevní tlak a případně zastavuje srdce. (Alkaloidy jsou zásadité přírodní látky většinou rostlinného původu s významnými fyziologickými účinky.) Požití některé části rostliny může mít za následek silné zvracení a posléze smrt udušením. Dokonce i náhodný dotyk může vyvolat pocit znecitlivění a mravenčení. Akonitin je tak účinný, že nacističtí vědci jej doporučili jako látku vhodnou pro otrávené střely.

V řecké mytologii smrtelně jedovatý akonitin prýštil ze slin tříhlavého psa Cerbera, když ho Herkules táhl za sebou z Hádu. A legenda dala oměji další obecné jméno, oměj vlčí mor, protože dle ní staří Řekové používali tuto bylinu k trávení vlků a jejich lovci jako šípový jed. A pověst oměje jako čarodějného středověkého lektvaru vynesla oměji hvězdnou roli v řadě knih o Harry Potterovi, kde ho profesor Snape použije, když pomáhá Remusi Lupinovi při jeho přeměně ve vlkodlaka.

Příbuzní    Příbuznými oměje šalamounku jsou modrý a bílý kříženec Aconitum x cammarum, stračce podobný Aconitum carmichaelii a žlutý Aconitum lycoctonum, rostoucí v podhorských listnatých lesích na světlinách.

SMRTELNÉ

ŠÍPOVÉ JEDY

Domorodé kmeny v Jižní Americe a v Africe celá staletí používaly jedovaté byliny jako šípové jedy. Jedovatá šťáva z tropické liány, vetřená do hrotu šípu, sloužila jako dostatečně účinná zbraň lovcům i váleč-níkům. Mnohé šípové jedy, včetně známého kurare, způsobují ochrnutí. Plíce přestanou pracovat, případně přestane bít srdce, často však bez viditelných známek agónie.

CHONDRODENDRON PLSTNATÝ (KURARE)

Chondrodendron tomentosum

Statná liána vyskytující se po celé Jižní Americe. Obsahuje vysoce účinný alkaloid D-tubokurarin, který působí jako prostředek uvolňující svaly. Rádi ho používají lovci, neboť rychle znehybňuje kořist, dokonce zasažení ptáci padají ze stromů. Přitom zvěř ulovená pomocí šípů napuštěných kurare lze bez obav konzumovat, neboť toxin působí, pouze dostane-li se přímo do krevního řečiště.

Pokud zvíře (nepřítel) nezemře okamžitě, smrt nastane během několika málo hodin, když ochrnutí zasáhne dýchací ústrojí. Experimenty na takto otrávených zvířatech ukázaly, že i když se zastaví dech, srdce ještě krátkou dobu bije, třebaže to ubohé stvoření se jeví mrtvé.

Mocný účinek této drogy ocenili i lékaři devatenáctého a dvacátého století, kteří zjistili, že s její pomocí lze udržet pacienta v klidu během operace. V konečném efektu mu to sice neulevilo od bolesti, ale lékaři to umožnilo operovat, aniž se mu operovaný zmítal pod rukama. Pokud pak umělé dýchání udržovalo během operace pacientovy plíce „v chodu“, kurare nezanechávalo žádné vedlejší účinky. Ve skutečnosti se extrakt z byliny používal v kombinaci s jinými anestetiky po většinu dvacátého století, dnes ho však nahradily nové, dokonalejší léky.

Výraz kurare se ale používal i obecněji, a to v případě široké palety šípových jedů z různých rostlin. Jsou to například:

KULČIBA JEDOVATÁ

Strychnos toxifera

Jihoamerická rostlina, blízce příbuzná s kulčibou dávivou (Strychnos nux-vomica). Podobně jako kurare způsobuje ochrnutí, ostatně často se s ním kombinuje.

STROFANTUS (KRUTIKVĚT) KOMBE

Strophantus kombe

Jedovatá africká rostlina, jejíž semena obsahují směs glygosidů (hlavně strofantin). Zatímco příliš silná dávka způsobuje srdeční zástavu, extrakty se též používaly jako srdeční stimulans (například při nepravidelném srdečním tepu). Sir John Kirk získal několik exemplářů rostliny pro Královskou botanickou zahradu v Kew a nechtěně se zapojil do lékařského experimentu: neúmyslně si kápl na kartáček na zuby trochu šťávy z rostliny a po vyčištění zubů pak mohl ohlásit okamžitý pokles tepové frekvence.

ANČAR JEDOVATÝ (STROM UPASOVÝ)

Antiaris toxicaria

Tento zástupce čeledě morušovníkovitých je původem z Číny a jiných částí Asie. Kůra a listy obsahují vysoce toxickou šťávu. Dědeček Charlese Darwina Erasmus tvrdil, že výpary a ančaru dokážou zabít každého, kdo se ocitne na míle daleko od tohoto nebezpečného stromu. Byť je to pouze legenda, zmínky o jedovatých výparech najdeme v dílech Charlese Dickense, Lorda Byrona a Charlotte Bronteové. Jedna z postav románu Dorothy L. Sayersové charakterizovala sériového vraha jako „prvního bratrance upasového stromu“. Jako ostatní šípové jedy i šťáva ančaru obsahuje velice účinný alkaloid, který může zastavit srdce.

AKOKANTERA

Acokanthera spp.

Anglický název tohoto jihoafrického keře (poison arrow plant) je více než případný. Jsou důkazy, že byl použit zvlášť proradným způsobem: šťávou z něj byla potřena ostrá semena kotvičníku zemního (Tribulus terrestris). Plody kotvičníku jsou poltivé, složené z pětice rozložených, bradavičnatých plůdků s dvěma špičatými ostny po stranách. Kovová verze této zbraně se používá od dob Římanů: stačilo hodit ji na cestu před blížícím se nepřítelem. A semena kotvičníků potřená šťávou z akokantery mohl být nanejvýš vhodný způsob, jak dostat jed do nohy případného útočníka.

NELEGÁLNÍ

Ayahuasca (liána mrtvých)

BANISTERIOPSIS CAAPI

a chakruna

PSYCHOTRIA VIRIDIS

BANISTERIOPSIS CAAPI

ČELEĎ:

Malpighiaceae

VÝSKYT:

Tropické lesy Jižní Ameriky

PŮVOD:

Peru, Ekvádor, Brazílie

OBECNÉ NÁZVY:

Yagé, caapi, natem

William Burroughs pil v džungli čaj z ayahuascy a podělil se o své dojmy s Allenem Ginsbergem. S touto liánou mrtvých se seznámila též Alice Walkerová, stejně jako Paul Theroux, Paul Simon a Sting. Byla předmětem patentového sporu, kauzy projednávané nejvyšším soudem, a mnoha drogových razií.

Svařením kůry z této liány s listy keře chakruny vznikne silný a opojný čaj zvaný ayahuasca (případně hoasca). Chakruna obsahuje silné psychedelikum DMT (dimethyltryptamin), jež je na Seznamu I kontrolovaných látek, aby se však dosáhlo kýženého efektu, listy se musí aktivovat jinou rostlinou, obvykle to je Banisteriopsis caapi. Ta obsahuje inhibitor monoaminové oxidázy, podobné látkám obsaženým v předepisovaných antidepresivech. Smíchejte ty dvě byliny a budete mít zážitek na celý život.

Jednou z nejznámějších církví (náboženských společenství) užívajících tento čaj je União de Vegetal (UDV). Její ceremoniály trvají obvykle několik hodin, a to vždy pod dohledem nějakého zkušenějšího člena União. Účastníci mají někdy bizarní vidiny; jeden z nich popsal své halucinace slovy: „Kolem se vznášela temná stvoření. Syčící klubko hadů. Draci plivající oheň. Vřeštící postavy připomínající lidské bytosti.“

PSYCHOTRIA VIRIDIS

ČELEĎ:

Rubiaceae

VÝSKYT:

Nížiny při Amazonce, ale též v ostatních částech Jižní Ameriky

PŮVOD:

Brazílie

Náboženské vytržení obvykle končí vydatným zvracením, které je považováno za druh očisty od psychických problémů nebo od démonů. Alespoň mnozí účastníci obřadu tvrdí, že se tak zbavili deprese nebo jiných psychických problémů, vyléčili se i ze závislosti na drogách. A i když neexistuje dost klinických důkazů, jež by podpořily jejich tvrzení, podobnost ayahuascy s běžně předepisovanými antidepresivy vedla některé odborníky k tomu, aby trvali na detailnějším výzkumu.

O čaj se začal zajímat také Jeffrey Bronfman, člen zámožné rodiny, která založila Seagram, vyrábějící whisky a gin. Bronfman zřídil ve Spojených státech „filiálku“ UDV a začal dovážet čaj. Roku 1999 jeho lodní zásilku zabavili američtí celníci a Bronfman na ně podal žalobu. Kauza se dostala k Nejvyššímu soudu USA, který nakonec rozhodl v Bronfmanův prospěch s tím, že čaj lze užívat k náboženským účelům. Soud tak rozhodl na základě ustanovení zákona o svobodě náboženského vyznání, který Kongres schválil r. 1993 jako odpověď na otázku, zda církev původních obyvatel má právo používat k náboženským účelům drogu peyotl.

Podle nejnovějších údajů má církev, známá pod jménem Centro Espírita Beneficente União de Vegetal, 130 členů a schází se v Bronfmanově domě v Santa Fe. Národní úřad pro kontrolu obchodu s drogami se nadále snaží prosadit zákony proti náboženskému užívání ayahuascy a dalších produktů obsahujících DMT.

Příbuzní    Banisteriopsis caapi patří do velké čeledě kvetoucích keřů a lián, jež jsou domovem převážně v Jižní Americe a Západní Indii.

Příbuzní    Psychotria viridis patří do čeledě mořenovitých, její příbuzní jsou chinovník a jedovatá pokryvná rostlina mařinka vonná. Další příbuzný stejného rodu je Psychotria ipecacuanha, z které se připravuje sirup Ipecac.

OMAMNÉ

Arekový ořech

ARECA CATECHU

ČELEĎ:

Arecaceae

VÝSKYT:

Tropické lesy

PŮVOD:

Malajsie

OBECNÉ NÁZVY:

Betelová palma, pinang

Graciézní palma areka obecná se tyčí na štíhlém tmavě zeleném kmeni do výše třiceti stop, na odiv vystavuje leskle temné listy a chlubí se něžnými bílými květy, jež provoňují tropické brízy. Je také „zodpovědná“ za arekový ořech, návykové stimulans, jež barví sliny do ruda a zuby do černa. Arekový ořech konzumují čtyři sta miliony lidí po celém světě.

Historie žvýkání arekových ořechů sahá hluboko do minulosti. V Thajsku byla v jedné jeskyni nalezena semena stará 5 až 7 tisíc let před Kristem a kostra z roku 2680 před Kristem, nalezená na Filipínách, měla zuby obarvené arekovým ořechem.

Stejně jako koka i arekový ořech se strčí mezi tvář a dáseň a obvykle se přidá ještě něco „extra“, aby to člověka pořádně nakoplo. V Indii se tenké plátky ořechu balí do čerstvého betelového listu s trochou hašeného vápna, indického koření a tabáku. Ten list je s pepřovníku betelového (Piper betle), jehož listy rovněž působí jako stimulans.

Takto upravený balíček, nazývaný často „quid“, má nahořklou, štiplavou chuť a uvolňuje alkaloidy podobné nikotinu. Uživatel je plný energie, v mírně povznesené náladě a nadměrně sliní.

Pokud jde o to poslední, pak jediný způsob, jak se při žvýkání ořechu zbavit nepřetržitého proudu rudých slin, je: prostě je vyplivnout (spolknutí vyvolá zvracení). V zemích, kde se arekové ořechy těší všeobecné oblibě, jsou chodníky poskvrněné rudými slinami. Pokud vás to pobuřuje, vzpomeňte si na slova básníka a esejisty Stephena Fowlera: „Je to až orgastické uspokojení, když se naplno otevřou kanálky slinných žláz. A ten nádherný pocit poté: když dožvýkáte, máte v ústech překvapivě svěží a čerstvou chuť. Cítíte se neuvěřitelně očištěný, odvodněný a vyprázdněný.“

Arekový ořech se těší oblibě v Indii, Vietnamu, Papuy Nové Guiney, Číně a na Tchaj-wanu, kde se vláda snaží vypořádat s „ořechovými kráskami“, spoře oděnými ženami, které sedí na silničních odpočívadlech a prodávají své výrobky řidičům nákladních aut.

Kromě toho, že to je návyková droga – mezi abstinenční příznaky patří bolest hlavy a pocení – pravidelné žvýkání arekových ořechů zvyšuje riziko rakoviny úst a může též být jednou z příčin astmatu a srdeční choroby. Ve většině zemí se užívání arekových ořechů nereguluje a zdravotní organizace v nich začínají vidět rivala tabáku, pokud jde o vážné ohrožení lidského zdraví.

Příbuzní    Areka obecná je pravděpodobně nejznámější člen rodu Areca, k němuž patří asi padesát různých druhů palem. Její parťák v zločinnosti, Piper betle, je příbuzný pepřovníku černého (Piper nigrum) a pepřovníku opojného (Piper methysticum), zdroje to mírně opojného nápoje zvaného kava.

SMRTELNÉ

Skočec obecný

RICINUS COMMUNIS

ČELEĎ:

Euphorbiaceae

VÝSKYT:

Teplejší klima s mírnými zimami, humózní půda, osluněné stanoviště

PŮVOD:

Východní Afrika, některé části západní Asie

OBECNÉ NÁZVY:

Ricin, Jonášovo stínidlo

Jednoho podzimního rána roku 1978 komunistický renegát a novinář BBC Georgi Markov šel přes londýnský Waterloo Bridge a zastavil se, aby počkal na svůj autobus. Tu náhle pocítil bolestivé bodnutí vzadu na stehně, a když se okamžitě otočil, spatřil muže, který právě zvedal ze země deštník, pak něco zamumlal na omluvu a běžel pryč. V následujících dnech Markov dostal horečku a měl potíže s mluvením, a teprve když začal chrlit krev, odebral se do nemocnice, kde posléze zemřel.

Patolog zjistil krvácení téměř ve všech orgánech těla. Rovněž našel drobný vpich na Markově stehně a taky miniaturní kovovou kuličku. Ta obsahovala ricin, jedovatý extrakt ze skočce obecného. Ačkoliv podezřelí byli agenti KGB, nikdo nebyl z té skandální „deštníkové vraždy“ obžalován.

Skočec obecný je statný keř s hluboce laločnatými listy, ostnitými tobolkami a velkými, tečkovanými semeny. Pěstuje se hojně jako okrasná rostlina. Některé oblíbené zahradní variety mají červené kmínky a černočervené listy. Rostlina může během jediné růstové sezony dosáhnout výšky přes deset stop, a pokud ji nezahubí zimní mráz, doroste v mohutný keř. Jedovatá jsou pouze semena. Tři nebo čtyři mohou člověka zabít, většinou však postižený otravu přežije, protože buď semena nejsou dostatečně rozžvýkaná nebo pomocí projímadla rychle vyjdou ven.

Ricinový olej je již po staletí oblíbeným domácím léčebným prostředkem. (Ricin se během výrobního procesu odstraní.) Plná lžíce oleje působí jako účinné projímadlo. Zábaly s ricinovým olejem se používají k zmírnění bolesti ve svalstvu a k mírnění zánětů. Své uplatnění nachází též v kosmetice.

Avšak ani tento přírodní rostlinný olej nemusí být vždy jako beránek: Ve dvacátých letech minulého století Mussoliniho hrdlořezové často honili disidenty a lili jim pak do krku ricinový olej, což mělo za následek nepříjemný, úporný průjem. Sherwood Anderson popsal tu olejovou torturu takto: „Bylo zábavné sledovat fašisty, jak se v černých košilích, s urputným výrazem ve tváři a s láhvemi čouhajícími jim z kapes kalhot, ženou ulicí za ječícím komunistou. Když ho dohnali, vrhli se na něj, srazili nešťastníka na chodník a vstříkli mu do úst půlku láhve za mumlavého doprovodu rouhání všem bohům a ďáblům ve vesmíru.“

Příbuzní    Oblíbený zahradní pryšec (Euphorbia polychroma), dále poinsetie a konečně kaučukovník (Hevea brasiliensis), zdroj přírodní pryže.

Table of Contents

Buďte opatrní

Oměj

ŠÍPOVÉ JEDY

Ayahuasca (liána mrtvých)

Arekový ořech

Skočec obecný

JEDY UŽÍVANÉ PŘI ORDÁLIÍCH

TATO POKOJOVÁ ROSTLINA MŮŽE BÝT VAŠE POSLEDNÍ

SMRTÍCÍ OBĚD

OSUDNÁ HOUBA

ĎÁBLŮV BARMAN

ZLOČINNÉ BOTANICKÉ ČELEDĚ

ZASTAV SE A PŘIČICHNI SI K AMBRÓZII

TRÁVNÍK SMRTI

NA PLNÉM SLUNCI

POZOR NA OČI

ZAKÁZANÁ ZAHRADA

OSUDNÝ PUGÉT

HALUCINOGENNÍ ROSTLINY

MASOVÍ VRAZI

NEBEZPEČNÉ ŠKUMPY

VÍCE NEŽ JEDEN ZPŮSOB JAK OTRÁVIT VAŠI KOČKU

POZOR NA KOPŘIVY

MASOŽRAVCI

VEZMI NOHY NA RAMENA

SPOLEČENSKY NEŽÁDOUCÍ

HÁDEJ, KDO PŘIJDE NA VEČEŘI

NEŠLÁPNI NA MĚ

Protijed