Bianca-Maria

NEJKRÁSNĚJŠÍ SEN (ukážka)

Vydala Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno

www.mobaknihy.cz

www.facebook.com/moba.cz

Překlad: Eva Osinová

© Moravská Bastei MOBA, s. r. o., 2009

© Bastei-Verlag GmbH & Co., Bergisch Gladbach

ISBN 978-80-243-5989-2

Byl nádherný květnový den, na nebi ani mráčku. Ptáci zpívali a jarní květiny se předháněly, která bude vonět víc. Když Silvina postřehla, že na lavičce sedí princ Frederik, zrychlila krok. Ale muž, který jí chtěl předešlou noc snést modré z  nebe, dnes nebyl sám. Vedle něj seděla upravená dáma v  růžovém značkovém kostýmu.

Když k  nim přišla, žena pomalu vstala. „Vy musíte být Silvina,“ pronesla chladným hlasem. „Jsem Almut von Wittgen, Frederikova snoubenka.“

Silvina okamžitě zbledla. Nevydala ze sebe ani hlásku. A nevěnovala pozornost ani princovu prosebnému pohledu. Místo toho se rychle otočila a utíkala pryč…

Princ Frederik von Sendmarink trochu podřimoval, když ho vyděsilo zaklepání na dveře.

„Prosím,“ pronesl a rozespale sledoval, jak se otvírají dveře a dovnitř vchází tmavovlasá, štíhlá žena.

„Do místnosti vstoupil anděl,“ zašeptal.

„Děkuji, to mě těší,“ usmál se anděl. „Jsem Silvina, vaše terapeutka. Ale můžete mi říkat Silvi, jestli chcete. Dělají to tak všichni. Vy jste princ Frederik von Sendmarink? Tak to vás musím jistě oslovovat Jasnosti.“

„Máte hezké jméno.“ Princ si povzdechl. „Zapomeňte na Jasnost, Silvi. Tady jsem jen pacient jako každý jiný. Říkejte mi jednoduše Frederik, ano?“

„Když si přejete… Půjdete teď se mnou do tělocvičny, prosím?“ Popadla berle, které měl opřené o zeď, a podala mu je.

„Za andělem půjdu moc rád,“ zavtipkoval a poskakoval za ní až k výtahu, který je odvezl do suterénu rehabilitační kliniky. Tam se nacházela tělocvična.

Princ si musel lehnout na postel a uvolnit se, zatímco Silvina si pročítala zprávu.

„Vy pocházíte z Vestfálska,“ pronesla překvapeně. „Nedaleko od vás bydlí má babička. Vyrůstala jsem u ní.“

„Škoda, že jsme se nesetkali už dřív,“ zalitoval princ. „Musel jsem si zlomit pravou nohu, abych našel anděla.“

„A jak se vám to povedlo?“

„Účastnil jsem se jezdeckých závodů a spadl ze sedla. Spíše mě shodil můj kůň, je to divoch. Bohužel jsem nohou narazil do překážky, a tak jsem si zlomil nohu.“

„Operační rána je dobře zhojená,“ zkonstatovala a přejela mu po ní rukou tak něžně, že mu naskočila husí kůže.

„Bolí vás to?“ zeptala se vyplašeně.

„Ne, to ne. Máte úžasné ruce.“

Silvina se usmála. „To už mi neřeknete, až vás pořádně namasíruji. Po dlouhém ležení je muskulatura ochablá. Musíme ji společně probudit k životu. Když budete spolupracovat, úspěch se dostaví brzy. Ale musím vás varovat, Frederiku. Tu a tam to bude hodně bolet.“

„Snesu to jako správný muž,“ zavtipkoval.

„Uvidíme.“

Masáž opravdu trochu bolela, ale když se princ podíval na Silvinin milý obličej, cítil se jako opilý a vnímal svůj zrychlený tep. Pak ho odvedla do tělocvičny, kde si mohl podle chuti šlapat na rotopedu. Bohužel bez Silviny. Ale ona se vrátí, čehož se nemohl dočkat.

Co se to se mnou děje? ptal se sám sebe v duchu. Potkal jsem přece už spoustu žen. Ale žádná mě neuchvátila na první pohled jako tenhle překrásný anděl. Že by to byla ona pověstná láska na první pohled? Nesmysl, okřikl se, jsi obchodník, ne snílek. Nejsi romantik, ale realista, který vždycky tvrdil, že stojí oběma nohama na zemi.

Musí to být mým mizerným fyzickým stavem. Nohu mám oslabenou, a tak ihned zpanikařím, když spatřím krásnou ženu.

„Tak jak to jde?“ vyptávala se Silvina, když vešla. Nějakou dobu čekala za dveřmi, aby se uklidnila.

Sympatický princ s tmavými vlasy a výraznýma očima ji dočista zmátl.

Jistě se jí tu a tam stávalo, že se jí nějaký pacient líbil. A někteří se s ní dokonce snažili flirtovat, což ale s hrdostí odmítala. Ale Frederik je jiný. Znervózňuje ji.

Musela se vzchopit, aby nedala najevo, jak moc se jí líbí. Skutečný pohádkový princ, pomyslela si. Ale ne pro tebe, ty hloupá huso, říkala si v duchu. Je to tvůj pacient a ty se o něj musíš starat, nic víc. Zapiš si to laskavě za uši.

„Děkuji, celkem dobře, Silvi.“ Frederik se na ni usmál. „Podle ušlapaných kilometrů jsem dojel téměř až domů.“

„Dobře takhle posílíte svaly a brzy je budete mít jako dřív. Ale nesmí se to přehánět. Pro dnešek to stačí. Odpočiňte si, Frederiku. Jestli budete mít chuť a nebudete unavený, můžete přijít dnes večer v sedm hodin na cvičení do bazénu.“

„Jak bych mohl myslet na únavu, když vás znovu uvidím,“ koketoval s ní.

„Uvidíte mě tak často, až vám to nebude příjemné,“ varovala ho. „Takže se uvidíme dnes večer. Zvládnete dojít sám na pokoj?“

„Obávám se, že ne.“ Nevinně na ni pohlédl. „Jsem tady teprve od včerejška a nevyznám se tady. Určitě zabloudím.“

„Dobrá, tak já vás doprovodím.“

„To je od vás milé,“ řekl a znovu se usmál tak, že se jí zrychlil tep.

Silvina ho odvedla až ke dveřím do pokoje a pak zmizela jako blesk. Byla ráda, že má až do večera volno.

Potřebuje si srovnat myšlenky a popřemýšlet o nezvyklém setkání s princem.

Ale zvládne to? Tím si nebyla tak jista. Ještě pořád se cítila zmatená a nervózní. Princ jí zkrátka nešel z hlavy.

Snad se do něj nezamilovala na první pohled?

***

Aby si zachovala odstup, požádala Silvina svou kolegyni Brittu, aby za ni převzala hodinu cvičení ve vodě. Samozřejmě jí bylo jasné, že se princi nemůže neustále vyhýbat. Ale pro klid duše bude lepší, když ho dnes večer neuvidí. Jestlipak mu bude chybět?

Frederik byl očividně zklamaný, když na Silvinině místě spatřil tmavovlasou Brittu Burgerovou. Kromě něj se hodiny účastnilo dalších pět pacientů a všechny hodina opravdu bavila.

Frederik se soustředil na cviky, které pro něj byly jednodušší ve vodě než na souši a také méně bolely. Přesto byl zklamaný. Těšil se na shledání s andělem.

To je šílené, pomyslel si. Dnes jsem se s ní seznámil a už mi chybí. Ještě nikdy mě žádná žena takhle neokouzlila. Prostě na ni nemůžu přestat myslet.

Frederik netušil, že Silvina to má podobné.

Vůbec jí nepomohlo, že se vyhnula hodině s Frederikem. Bez přestávky na něj myslela a měla jeho tvář neustále před očima. Viděla ho tak jasně, jako by stál naproti ní.

Když ho pak na druhý den ráno masírovala, znovu cítila, jak ji to k němu neodolatelně přitahuje.

Když se loučili, zmínil se Frederik, že doktor mu předepsal procházky po klinice. Ale pro jistotu prý jenom v doprovodu.

„Mohla byste mě dnes odpoledne doprovázet, Silvi?“ zeptal se. „Dnes je opravdu nádherně a v parku bude úžasně.“

„Já?“ divila se. „A proč vlastně ne?“ souhlasila nakonec. „Vždyť čerstvý vzduch člověku jenom prospívá.“

„Hodí se vám to ve tři?“ naléhal.

„V pořádku.“

„Díky, Silvi. Moc se těším.“ Princ se na ni zadíval tak, jako se na ni ještě nikdy žádný muž nepodíval. Namlouvá si to, nebo na to jenom zapomněla?

Její poslední přítel Bernd Kramer odešel do Afriky jako lékař. Už rok o něm neslyšela. Pravděpodobně už si našel jinou a na ni dávno zapomněl. Tak velká láska to totiž nebyla, takže odloučení nepřestála.

Sejde z očí, sejde z mysli, blesklo jí hlavou. Určitě už Bernda nikdy neuvidím.

Dnešní květnový den byl vskutku nádherný. Na jasném, modrém nebi svítilo slunce a dodávalo květinám zvláštní barevný nádech.

Na horizontu se rýsovaly kopečky Teutoburskélo lesa a ptáci zpívali jako o závod.

Protože Frederik mohl jít s berličkou jen velmi pomalu, přizpůsobila se Silvina jeho rychlosti. V obrovském parku potkávali jen málo lidí. Někteří pacienti seděli na lavičce a nastavovali unavené tváře slunci.

Po chvíli se Frederik unavil a požádal o odpočinek. „Netušil jsem, že to může být tak namáhavé, když má člověk zdravou jenom jednu nohu,“ povzdechl si. „Tamhle u jezírka je hezká lavička. Zdá se, že čeká jenom na nás.“

„Dobrá, Frederiku, neměl byste se přepínat,“ usmála se. „Na chvíli se posadíme. Teplo je dost.“

Silvia měla na sobě bílou pruhovanou halenku a riflovou sukni, zatímco princ si přehodil jenom sportovní kombinézu.

Dnes si rozpustila vlasy. Vlnily se jí a dopadaly až na ramena. Díky tomu vynikal její drobný obličejík a zářivě modré oči.

Musel se na ni neustále dívat. Nevypadá ta žena jako jaro samo? pomyslel si mimoděk. Tak mladá a tak krásná.

Silvina vnímala jeho pohledy a byly jí příjemné. Jako by se jí dotýkal. Podívala se mu do očí a usmála se na něj.

„Takhle se usmívá jen anděl,“ pronesl tiše. „Silvino, odpusťte mi, ale nevím, co se to se mnou děje. Vaše přítomnost mě znervózňuje. Ale příjemně. Sám nevím, jak bych vám to vysvětlil.“

„Člověk nemusí všechno vysvětlovat.“

Automaticky se chytli za ruce. Dlouhé minuty seděli bez hnutí, dívali se vzájemně do očí a mlčeli. Ale bylo to mlčení významnější než samotná slova.

S čerstvými listy na stromech si pohrával vítr. Od jezírka šel chlad. Uprostřed kvetly lekníny.

Sklonil se k ní a políbil ji na čelo a na tváře. Srdce jí začalo bít rychleji, připadalo jí to jako celá věčnost. Pak se jeho rty dotkly jejích. Něžné jako motýlí křídla.

„Silvino, jestli existuje láska na první pohled, ve kterou jsem nikdy nevěřil, tak se mi to právě stalo,“ zašeptal. „Zamiloval jsem se do tebe až po uši.“

„A já zase do tebe,“ přiznala se tiše.

Pevně ji objal a toužebně vyhledal její ústa.

Líbali se, až nemohli popadnout dech. Pak seděli mlčky vedle sebe, drželi se za ruce a vychutnávali si vzájemnou blízkost.

„Připadá mi to jako sen,“ zašeptal. „Ale žádný sen nemůže být tak krásný jako to, co právě zažívám, můj andílku.“

Vnímali jenom jeden druhého, takže si nevšimli Britty, která se právě procházela po druhé straně jezírka. Britta nevěřila vlastním očím, když viděla, jak atraktivní princ objímá a líbá její kolegyni.

Silvi se spustila s pacientem, to je vrchol, pomyslela si pobouřeně. Moc dobře přece ví, že je to přísně zakázáno. Navíc si vybrala toho nejhezčího pacienta široko daleko.

Proč právě ona? Proč ne já? Princ by byl pro mě jako stvořený. Jenomže mě ignoruje, jako bych byla vzduch.

Budu je sledovat, předsevzala si. Silvi snad nebude tak hloupá, že by si dovolila aférku s pacientem. Nebo snad ano? Vždyť by ji to mohlo stát místo.

Pokračovala v chůzi, aniž si jí všimli. Silvi měla oči jenom pro Frederika.

Tohle musí být láska, pomyslela si. Ještě nikdy jsem se necítila jako teď. Je mi úžasně. Nejraději bych skákala až do nebe.

Frederik má pravdu. Je to jako sen. Ne, je to hezčí než sen. Tohle je skutečnost.

***

Dokud bylo hezky, procházela se Silvina s Frederikem každé odpoledne v parku. Pokaždé našli nějaké tiché místo, kde se mohli něžně dotýkat.

„Tohle je největší štěstí, které mě mohlo potkat,“ přiznal se jí Frederik, když seděli na lavičce u jezírka. „Nedokážu myslet na nic jiného než na tebe. Jak jsem bez tebe mohl žít?“

Drželi se za ruce a hleděli na vodní hladinu.

„Ani já jsem netušila, že se můžu tak bláznivě zamilovat,“ hlesla Silvina. „Celý svět mi najednou připadá úplně jiný. Jako by zesvětlel, projasnil se a celý rozzářil. Každý den se zas a znovu těším na to, že tě uvidím.“

„Můj andílku.“ Něžně jí položil ruce na tváře, políbil ji na oční víčka a pak na rty. „Přál bych si tě držet celou noc v náručí. Nemohla bys dnes večer přijít do mého pokoje?“

„Pokusím se,“ slíbila.

„Byl bych opravdu šťastný. Od té doby, co se o mě staráš, se cítím zdravotně mnohem lépe. Každým dnem je má noha silnější, vážně.“

„Brzy už budeš chodit jako dřív. Ale hůlku budeš ještě chvíli potřebovat. Svaly si zkrátka musejí na zátěž zvykat postupně.“

„Kdybych si nezlomil nohu, nikdy bychom se nesetkali,“ napadlo ho. „Příšerná představa. Osud si zkrátka někdy volí zvláštní cesty, aby k sobě svedl dva lidi.“

Neustále hovořili o své lásce, nic jiného jako by je nezajímalo. A tak si zase nevšimli Britty, ačkoli běžela ve sportovním obleku jenom několik metrů od nich.

Teprve včera Britta princi nabídla, že by ho mohla na procházkách doprovázet. Frederik to však rázně odmítl se slovy, že už je domluvený s někým jiným.

Tohle se Britty dotklo. Věděla moc dobře, s kým je domluvený. Silvi se svým nevinným obličejem to s muži zkrátka umí.

Je pěkně rafinovaná. Je jasné, že atraktivního šlechtice chtěla získat pro sebe, a to jakýmkoli způsobem.

Ale jednou zajde příliš daleko. A já ji přistihnu při činu. A pak bude konec s flirtováním, pomyslela si Britta nepřejícně. Vždyť si na nás kvůli tomu, co dělá, budou všichni ukazovat prstem.

Soukromé pokoje fyzioterapeutů se nacházely v podkroví rehabilitační kliniky. Ženy i muži chodívali většinou brzy spát, aby měli na druhý den dostatek sil.

Silvinin pokoj byl vedle Brittina. Všechny pokoje měly k dispozici vlastní koupelnu, záchod, malou kuchyňku a skládací postel. Poměrně skromné zařízení, ale stačilo jim to. Jsou tady přece kvůli práci, takže neočekávají žádný luxus.

Silvina přiložila ucho ke zdi. Všude ticho. Nikde nehrála televize. Britta už určitě dávno spí.

Vyklouzla z pokoje a co nejtišeji zamkla. Ale nebylo to tak tiché, aby to nezaslechla Britta. Ta totiž pozorně naslouchala. V duchu se ptala, kam má v tuhle dobu Silvina namířeno. Ale určitě se to brzy dozví.

Takže chvíli počkala a pak se rozhodla Silvinu vystopovat.

Silvina se rozhodla pro venkovní schodiště. Tady si může být jista, že se s nikým nepotká. Většina pacientů a zaměstnanců jezdí výtahem.

Konečně došla ke dveřím do Frederikova pokoje. Krátce zaklepala a po chvíli vklouzla dovnitř.

Frederik seděl na posteli. „Pojď ke mně, miláčku,“ zašeptal a rozpřáhl náruč. Na nočním stolku stály dvě skleničky a láhev šampaňského. Naplnil je a jednu jí podal.

„Připijeme si na naši lásku,“ vyzval ji a podíval se jí do očí.

Bavili se jenom šeptem a většinu času mlčeli, pili šampaňské a líbali se. A každým polibkem narůstala vzájemná touha.

Rty se dotkl každičkého centimetru jejího těla. Rukama ji hladil a ona se rozplývala v jeho náručí.

Až když slunce ráno nakouklo oknem do pokoje, vymanila se z jeho pevného stisku, rychle se oblékla a zmizela tak náhle, že mu připadalo, že se mu o tom jenom zdálo.

Ale byl to nádherný sen, na který nikdy nezapomene.

Nikdo z nich netušil, že Britta celou dobu vše sledovala ze skrýše a že se ve svém pokoji objevila až v okamžiku, kdy Silvina odešla do práce.

Brittě se noční stráž vyplatila. Věděla, že má kolegyni v hrsti. Okamžitě po snídani zašla za ředitelem kliniky, aby mu zčerstva povyprávěla, že Silvina Jansenová strávila noc s pacientem.

***

Table of Contents

Úvod

Povídka