VÁLKA V OBRAZECH

TÁBOR SMRTI

OSVĚTIM

(ukážka)

UNIKÁTNÍ FOTOGRAFIE Z VÁLEČNÝCH ARCHIVŮ

IAN BAXTER

JOTA / 2013

Poprvé vydáno ve Velké Británii nakladatelstvím Pen & Sword Books Ltd v roce 2009.

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této knihy nesmí být reprodukována, uchovávána v rešeršních systémech nebo jakkoliv elektronicky, fotograficky či jinak přenášena bez předchozího písemného souhlasu majitele práv a nakladatele knihy.

Copyright © Ian Baxter, 2009, 2010, 2012

Translation © Věra Petrášová, 2013

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2013

ISBN 978-80-7462-416-2

Obsah

Úvod

O autorovi

Poděkování

Kapitola 1 Zrod Osvětimi

Kapitola 2 Osvětim-Březinka

Kapitola 3 Vyhlazovací tábor

Kapitola 4 Konec

Úvod

Koncentrační tábor Osvětim-Březinka je místem největší masové vraždy v historii. Do jeho plynových komor bylo přivezeno přes milion mužů, žen i dětí. Mnoho dalších pak zahynulo pomalou a bolestivou smrtí při epidemiích či důsledkem hladu.

Tábor smrti Osvětim je mrazivým ilustrovaným záznamem o lidech, kteří byli do tábora posláni pracovat a zemřít. Vypráví i o vedení tábora, a na zhruba 250 fotografiích doprovázených podrobnými popisky a průvodním slovem živě popisuje, jak se z krutého pracovního tábora z počátku války stala doslova továrna na smrt.

Každá kapitola velmi přesně zachycuje, jak lidé v Osvětimi žili, pracovali a umírali. Popisuje muže, kteří vymysleli a zbudovali tento smrtící stroj, a jak se stal tábor centrem obrovského množství pracovních sil, využívaných v různých průmyslových komplexech vystavěných v jeho okolí.

Tábor smrti Osvětim poskytuje čtenáři jedinečný vhled do chodu tábora, jenž byl před téměř sedmdesáti lety naprosto odříznut od světa. Jen s pomocí ilustrovaného průvodce čtenář plně pochopí tu hrůzu, jež byla spáchána na nevinných mužích, ženách a dětech.

(Názory vyjádřené v této knize a pořadí použitých fotografií nereflektují nutně názory a postoj Památníku a muzea holocaustu Spojených států amerických ani nejsou předmětem schválení či podpory téhož.)

O autorovi

Ian Baxter je vojenský historik, specializující se na německou vojenskou historii dvacátého století. Je autorem více než dvaceti knih, včetně „Wolf“ Hitlerovo válečné ústředí („Wolf“ Hitler’s Wartime Headquarters), Polsko — osmnáctidenní pochod vítězství (Poland — The Eighteen Day Victory March), Německé tanky v severní Africe (Panzers in North Africa), Ofenzíva v Ardenách (The Ardennes Offensive), Západní tažení (The Western Campaign), 12. tanková divize SS Hitlerjugend (The 12th SS Panzer-Division Hitlerjugend), Waffen-SS na západní frontě (The Waffen-SS on the Western Front), Waffen-SS na východní frontě (The Waffen-SS on the Eastern Front), Rudá armáda u Stalingradu (The Red Army At Stalingrad), Elitní německé jednotky za druhé světové války (Elite German Forces of World War II), Tanková válka (Armoured Warfare), Německé tanky ve válce (German Tanks of War), Blitzkrieg, Tankové divize ve válce (Panzer-Divisions At War), Hitlerovy tanky (Hitler’s Panzers), Německá obrněná vozidla druhé světové války (German Armoured Vehicles of World War Two), Poslední dva válečné roky Waffen-SS (Last Two Years of the Waffen-SS At War), Německé uniformy a insignie (German Soldier Uniforms and Insignia), Německé zbraně Třetí říše (German Guns of the Third Reich), Porážka a ústup: Poslední roky německé armády ve válce 1941–1945 (Defeat to Retreat: The Last Years of the German Army At War 1941–1945), Operace Bagration — zánik skupiny armád Střed (Operation Bagration — the Destruction of Army Group Centre), Rommel a Afrika Korps (Rommel and the Afrika Korps), 6. armáda a cesta ke Stalingradu (The Sixth Army and the Road to Stalingrad), Ponorková válka (U-boat War) a nejnověji Vlčí doupě — Hitlerovo ústředí ve východní Evropě 1941–1945 (Hitler’s Eastern Front Headquarters „Wolf’s Lair“ 1941–1945). Napsal také přes sto článků, mimo jiné Hitlerovy poslední dny (Last Days of Hitler), Vlčí doupě (Wolf’s Lair), Historie raketového programu V1 a V2 (Story of the V1 a V2 Rocket programme), Tajné letectvo druhé světové války (Secret Aircraft of Warld War Two), Rommel u Tobruku (Rommel At Tobruk), Hitlerova válka s jeho generály (Hitler’s War With His Generals), Tajné britské plány na atentát na Hitlera (Secret British Plans to Assasinate Hitler), SS u Arnhemu (SS At Arnhem), Hitlerjugend, Bitva u Caen 1944 (Battle of Caen 1944), Horští myslivci ve válce (Gebirgsjäger At War), Tankové posádky (Panzer Crews), Guerilly v řadách Hitlerjugend (Hitlerjugend Guerillas), Poslední bitvy na východě (Last Battles in the East), Bitva o Berlín (Battle of Berlin) a mnoho dalších. Recenzoval také četné vojenské studie určené k publikaci, poskytl tisíce fotografií a důležitých dokumentů různým nakladatelům a filmovým producentům po celém světě. Přednáší na celé řadě univerzit napříč Velkou Británií a Severním Irskem.

Poděkování

S největším potěšením využívám této příležitosti, abych poděkoval všem, kteří umožnili vznik této knihy. Výraz mé vděčnosti směřuje v první řadě k Wojciechu Płosovi, řediteli Státního archivu Auschwitz-Birkenau, jenž mi věnoval svůj čas, zatímco jsem se při mnohých návštěvách v Muzeu Auschwitz-Birkenau v letech 2006 až 2008 probíral stovkami snímků.

Rád bych také poděkoval zaměstnancům Památníku a muzea holocaustu Spojených států amerických (United States Holocaust Memorial Museum — USHMM). Jeho archiv byl pro mě nedocenitelný. Poskytl mi mnoho fotografií získaných z různých zdrojů, včetně fotografií SS ze vzácného alba nacistických pohlavárů v Osvětimi. Toto album patřilo SS-Obersturmführerovi Karlu Höckerovi, pobočníku velitele osvětimského tábora SS-Sturmbannführera Richarda Baera. Höcker byl v Osvětimi umístěn od května 1944 až do jeho evakuace v lednu 1945. Na fotografiích je Höcker s ostatními důstojníky SS v průběhu léta a podzimu 1944. Snímky přinášejí čtenáři hlubší pochopení života a aktivit v táboře. Další fotografie získané z Památníku a muzea holocaustu pocházejí mimo jiné i z takzvaného „Osvětimského alba“. Jeho původní majitelkou byla Lili Jacobová (později Lili Zelmanovic Meierová), jež byla na konci května 1944 se svou rodinou deportována do Osvětimi z Bilke (dnešní Bilky na Ukrajině), z malého města nedaleko Berehova v zakarpatské Rusi, jež bylo tehdy součástí Maďarska. Přijeli do Osvětimi 26. května 1944, ve stejný den, kdy profesionální fotografové SS pořizovali snímky příjezdu vlaků a výběrového procesu. Lili přežila Osvětim, nucené práce v Morchensternu (satelitní tábor v Gross-Rosenu) a přesun do Dora-Mittelbau, kde se dočkala osvobození. Album obsahující osvětimské fotografie našla v nočním stolku v opuštěných kasárnách SS, když se zotavovala z tyfu. Po válce emigrovala do USA a album si vzala s sebou. Fotografie byly později použity jako součást důkazního materiálu ve frankfurtském procesu za Osvětim (při kterém Lili Jacobová svědčila a při němž byl obžalován i Karel Höcker). V roce 1983 věnovala Lili osvětimské album muzeu Jad Vašem).

Chtěl bych také poděkovat svým přátelům Chandranovi Sivansonovi a Kevinu Bowdenovi, že mi věnovali čas, když jsem prováděl průzkum v Osvětimi. Vřelé díky patří Chandranovi za to, že mi poskytl několik fotografií do této knihy, z nichž jedna je použita na obálce.

Kapitola 1 Zrod Osvětimi

Město Osvětim (Oswiecim) leží v odlehlém koutě jihozápadního Polska, v bažinatém údolí při ústí řeky Soly do Visly, asi 56 kilometrů od Krakova. Městečko bylo za hranicemi Polska prakticky neznámé a po okupaci země se připojilo k Říši společně s Horním Slezskem. Německé úřady ho následně přejmenovaly na Auschwitz. Před válkou měla Osvětim asi dvanáct tisíc obyvatel, z čehož celých pět tisíc tvořili Židé. Okolní krajina na úpatí Tater, jejichž vrcholky jsou celoročně zasněžené, se rozkládá ve vlhkém, často mlhavém a bažinatém terénu. Zimy tam bývají drsné a celá oblast může být pod sněhem až do konce března nebo i do začátku dubna. Na jaře pak ožívá a bývá velmi krásná, obzvlášť když díky teplému počasí rozkvetou na rozlehlých lukách různé druhy lučního kvítí.

Právě tento malý osvětimský okres si Němci vybrali jako umístění pro svůj nový koncentrační tábor. Původně šlo o polský pracovní úřad a kasárna dělostřelectva. Umístění se zdálo být vhodné, protože Osvětim měla velmi dobré železniční spojení s okolím a zároveň byla chráněna před pozorováním zvenčí.

SS-Hauptsturmführer Rudolf Höss obdržel po návštěvě v Osvětimi dne 27. dubna 1940 povolení k výstavbě nového tábora. Bylo stanoveno, že by měl tábor sloužit pro asi deset tisíc vězňů. O pár dní později, 4. května 1940, byl Höss oficiálně jmenován velitelem nového koncentračního tábora.

1. Retušovaná barevná fotografie šestatřicetiletého SS-Hauptsturmführera Rudolfa Hösse z roku 1936 z jeho působení v Dachau. Höss se stal velitelem Osvětimi v květnu 1940. (Se svolením Muzea Auschwitz-Birkenau — barevná úprava Richard Markey)

Na vybudování tábora a úpravy dvaceti cihlových budov bývalých kasáren dostal Höss rozpočet ve výši dvou milionů říšských marek. S tímto velkorysým obnosem měl za úkol připravit stávající kasárna pro strážné, dvě budovy na vnější straně plotu přestavět na ubytovnu pro důstojníky a posádkovou nemocnici, u brány postavit budovu pro velitele bloku (Blockführera), po obvodu tábora vztyčit osm strážních věží, postavit seník, v opuštěném muničním skladu zbudovat krematorium a vyklidit třípatrový dům na okraji tábora, aby byl obyvatelný pro něj a jeho rodinu.

1a. Výstavba Osvětimi I. v zimě roku 1940. Vězni vykopávají kanály pro vedení tepla či vodovodní potrubí u hlavní přijímací budovy (Aufnahmegebäude). (Se svolením Muzea Auschwitz-Birkenau)

V průběhu května a začátku června šla výstavba poměrně pomalu, ale brzy byl po obvodu tábora nainstalován plot s ostnatým drátem a začaly se stavět nové budovy. Höss dal v narychlo zřízené dílně vykovat novou ocelovou vstupní bránu. Nad rámem brány nechal vztyčit nápis, který se mu tak líbil v Dachau — „Arbeit macht frei“ — Práce osvobozuje! Podle něj znamenala tato slova novou cestu pro všechny vězně, kteří se dostali do tábora. Věřil, že tvrdou prací dojdou k duchovní svobodě.

Práce na výstavbě pokračovaly i v průběhu července a srpna. Pracovníci žili a pracovali v příšerných podmínkách. V říjnu se na stavbě podílela směsice Židů, příslušníků inteligence, odboje a politických vězňů, společně s polskými katolickými kněžími. Všichni bojovali o přežití, ale nikdo se nepokusil jim katastrofální podmínky zlepšit. Bez vybavení a bez ochranných prostředků se podvyživení vězni pohybovali na svém pracovišti za neustálého fyzického i psychického týrání ze strany stráží.

Začátkem prosince se práce pohnuly znatelně kupředu, přestože museli pracovníci čelit dost špatnému počasí. Po dokončení měl mít tábor velkou kuchyni, sociální zázemí, divadlo, registrační budovy, kancelář Blockführera, kancelář velitele, administrativní budovy, nemocnici pro příslušníky SS, plně funkční krematorium, kanceláře gestapa, nemocniční blok a velkou požární vodní nádrž.

V plánu bylo i dvaadvacet dvoupatrových budov upravených jako vězeňské ubikace. Schválily se plány na vězeňskou nemocnici, na kanceláře a ubikaci pro některé vězně. Budovy byly většinou cihlové. Stavěly se v řadách za sebou napříč celým táborem a označovaly se identifikačním číslem. Strážnice Blockführera byla však ze dřeva a stála hned před hlavní branou. Mimo obvod tábora stála také rozlehlá cihlová budova, jež sloužila k registraci vězňů. Tady dostali registrační číslo a byli fotografováni, než je ozbrojená stráž odvedla hlavní branou k výkonu trestu.

2. Nechvalně známá brána s nápisem Arbeit macht frei — Práce osvobozuje! Velitel Osvětimi pevně věřil, že vězni získají prací smysl pro disciplínu a ten že jim pomůže přestát tvrdé podmínky vězeňského života. Věřil, že neustálá práce přináší duchovní svobodu. Nápis byl dílem polského politického vězně Jana Liwacze. Byl to profesionální kovář a do Osvětimi přijel druhým transportem z věznice Wisnicz dne 20. června 1940. Brána dodnes stojí na místě jako památník. (Se svolením Muzea Auschwitz-Birkenau)