Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

JUDr. Lucie Josková, Ph.D., LL.M., Mgr. Pavel Pravda

Zákon o obchodních korporacích s komentářem

Právní stav k 1. 1. 2014

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5438. publikaci

Odpovědná redaktorka Ing. Michaela Průšová

Sazba a zlom Jan Šístek

Zpracování obálky Vojtěch Kočí

Počet stran 96

Vydání 1., 2014

Vytiskla tiskárna Tisk Centrum, s.r.o., Moravany

© Grada Publishing, a.s., 2014

ISBN 978-80-247-4834-4

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

Podle sazby e-knihu ve formátu EPUB vytvořil Jan Šístek

ISBN 978-80-247-9080-0 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-9081-7 (ve formátu EPUB)

Přehled členění zákona o obchodních korporacích

ČÁST PRVNÍ

OBCHODNÍ KORPORACE

HLAVA I

Díl 1 Společná ustanovení § 1– 7

Díl 2 Založení obchodní korporace § 8–10

Díl 3 Jednočlenná společnost § 11–14

Díl 4 Vklad § 15–29

Díl 5 Základní kapitál § 30

Díl 6 Podíl § 31–43

Díl 7 Orgány obchodní korporace § 44–62

Díl 8 Vyloučení člena statutárního orgánu obchodní korporace z výkonu funkce § 63–70

Díl 9 Podnikatelská seskupení § 71–91

Díl 10 Neplatnost obchodní korporace § 92

Díl 11 Zrušení a zánik obchodní korporace a ustanovení o likvidaci § 93–94

HLAVA II

VEŘEJNÁ OBCHODNÍ SPOLEČNOST

§ 95–117

HLAVA III

KOMANDITNÍ SPOLEČNOST

§ 118–128

Komanditní suma § 129–131

HLAVA IV

SPOLEČNOST S RUČENÍM OMEZENÝM

Díl 1 Obecná ustanovení § 132–149

Díl 2 Práva a povinnosti společníků § 150–166

Díl 3 Orgány společnosti § 167–201

Díl 4 Zánik účasti společníka ve společnosti § 202–215

Díl 5 Změny výše základního kapitálu § 216–240

Oddíl 1 Zvýšení základního kapitálu § 216–232

Pododdíl 1 Obecná ustanovení § 216–218

Pododdíl 2 Zvýšení základního kapitálu převzetím vkladové povinnosti § 219–226

Pododdíl 3 Zvýšení základního kapitálu z vlastních zdrojů § 227–232

Oddíl 2 Snížení základního kapitálu § 233–240

Díl 6 Zrušení společnosti § 241–242

HLAVA V

AKCIOVÁ SPOLEČNOST

Díl 1 Obecná ustanovení § 243–249

Díl 2 Založení společnosti § 250–255

Díl 3 Akcie a jiné cenné papíry vydávané akciovou společností § 256–343

Oddíl 1 Akcie § 256–285

Oddíl 2 Vyměnitelné a prioritní dluhopisy § 286–294

Oddíl 3 Cenný papír k uplatnění přednostních práv § 295–297

Oddíl 4 Upisování a nabývání vlastních akcií § 298–321

Oddíl 5 Veřejný návrh na koupi nebo směnu účastnických cenných papírů § 322–341

Oddíl 6 Výměna akcií § 342–343

Díl 4 Práva a povinnosti akcionáře § 344–395

Díl 5 Orgány společnosti § 396–463

Oddíl 1 Systém vnitřní struktury společnosti § 396–397

Oddíl 2 Valná hromada § 398–434

Oddíl 3 Dualistický systém § 435–455

Pododdíl 1 Představenstvo § 435–445

Pododdíl 2 Dozorčí rada § 446–455

Oddíl 4 Monistický systém § 456–463

Díl 6 Změny výše základního kapitálu § 464–548

Oddíl 1 Úvodní ustanovení § 464–473

Oddíl 2 Zvýšení základního kapitálu § 474–515

Pododdíl 1 Zvýšení základního kapitálu upsáním nových akcií § 474–494

Pododdíl 2 Zvýšení základního kapitálu z vlastních zdrojů § 495–504

Pododdíl 3 Podmíněné zvýšení základního kapitálu § 505–510

Pododdíl 4 Zvýšení základního kapitálu rozhodnutím představenstva § 511–515

Oddíl 3 Snížení základního kapitálu § 516–548

Díl 7 Likvidace akciové společnosti § 549–551

HLAVA VI

DRUŽSTVO

Díl 1 Obecná ustanovení o družstvu § 552–726

Oddíl 1 Základní ustanovení § 552–554

Oddíl 2 Založení družstva § 555–562

Oddíl 3 Vklady § 563–574

Oddíl 4 Práva a povinnosti členů § 575–622

Pododdíl 1 Základní ustanovení § 575–576

Pododdíl 2 Vznik členství § 577–583

Pododdíl 3 Obsah členství § 584–586

Pododdíl 4 Povinnost člena přispět na úhradu ztráty družstva § 587–594

Pododdíl 5 Družstevní podíl § 595–609

Pododdíl 6 Zánik členství § 610–622

Oddíl 5 Vypořádací podíl § 623–628

Oddíl 6 Orgány družstva § 629–726

Pododdíl 1 Obecná ustanovení § 629–634

Pododdíl 2 Členská schůze § 635–704

Pododdíl 3 Představenstvo § 705–714

Pododdíl 4 Kontrolní komise § 715–725

Pododdíl 5 Orgány malého družstva § 726

Díl 2 Bytové družstvo § 727–757

Díl 3 Sociální družstvo § 758–773

ČÁST DRUHÁ

USTANOVENÍ ZÁVĚREČNÁ A PŘECHODNÁ

HLAVA I

§ 774

HLAVA II

USTANOVENÍ PŘECHODNÁ

§ 775–785

ČÁST TŘETÍ

ÚČINNOST

§ 786

Odkazy

Úvodní komentář k zákonu o obchodních korporacích

Lucie Josková – Pavel Pravda

1. ÚVOD

S účinností od 1. 1. 2014 nahradí většinu předpisů soukromého práva (tedy práva, kde jsou subjekty – zjednodušeně řečeno – v rovném postavení) nová právní úprava. Její páteř představují nový občanský zákoník (zákon č. 89/2012 Sb.), zákon o obchodních korporacích (zákon č. 90/2012 Sb.) a zákon o mezinárodním právu soukromém (zákon č. 91/2012 Sb.).

Nový občanský zákoník (dále též jen „NOZ“) nahrazuje občanský zákoník z roku 1964 (zákon č. 40/1964 Sb.). Na první pohled je zřejmé, že oproti dosavadnímu kodexu je mnohem rozsáhlejší (sestává se z 3081 paragrafů). To je dáno tím, že obsahuje v zásadě veškerou úpravu soukromého práva – vedle obecné části i věcná práva, závazky, právo rodinné a právo dědické. Z oblastí, které se tradičně řadí k soukromému právu, tak zůstaly z politických důvodů vyňaty pouze zákoník práce (zákon č. 262/2006 Sb.) a úprava registrovaného partnerství (zákon č. 115/2006 Sb.).

Řada ustanovení, které jsme doposud hledali v obchodním zákoníku (zákon č. 513/1991 Sb.) a která se vztahují k podnikatelům, bude nadále obsažena pouze v novém občanském zákoníku. Příkladem může být vlastní vymezení podnikatele (§ 420–422 NOZ), obchodní firmy (§ 423–428 NOZ) či ustanovení o prokuře (§ 450–456 NOZ). V novém občanském zákoníku krom toho najdeme i instituty, které byly dosud regulovány ve zvláštních předpisech (např. úpravu cenných papírů, která byla do 31. 12. 2013 obsažena v zákoně č. 591/1992 Sb., o cenných papírech). Velkou změnou je odstranění tzv. dvoukolejnosti smluvního práva. Úprava závazků jak občanů, tak podnikatelů bude vycházet z regulace obsažené v novém občanském zákoníku a nebude jako do 31. 12. 2013 obsažena ve dvou různých zákonech. Skutečnost, že jedna ze stran je podnikatelem, přesto bude mít v některých případech význam – jedním z principů nového občanského zákoníku je ochrana slabší smluvní strany, kterou je pravidelně nepodnikající subjekt. Z výše uvedeného je zřejmé, že podnikatel bude nucen pracovat s novým občanským zákoníkem častěji než dosud.

Zákon o obchodních korporacích (dále též jen „ZOK“) nahrazuje obchodní zákoník. Omezuje se ovšem pouze na úpravu obchodních společností (veřejné obchodní společnosti, komanditní společnosti, společnosti s ručením omezeným a akciové společnosti) a družstev (nově souhrnně označované jako obchodní korporace, § 1 odst. 1 ZOK). K jednotlivým korporacím viz níže.

Zákon o mezinárodním právu soukromém obsahuje úpravu soukromoprávních a procesních vztahů s mezinárodním prvkem.

Tato trojice předpisů je doprovázena řadou dalších zákonů, které promítají novou právní úpravu do ostatních oblastí práva. Zmiňme alespoň rejstříkový zákon (zákon č. 304/2013 Sb.), který mimo jiné upravuje zápisy do obchodního rejstříku, či katastrální zákon (zákon č. 256/2013 Sb.).

2. OBECNĚ O OBCHODNÍCH KORPORACÍCH

Obchodními korporacemi jsou obchodní společnosti (dále jen „společnosti“) a družstva.

Výčet společností zůstává stejný jako doposud: veřejná obchodní společnost (dále též jen „VOS“), komanditní společnost (dále též jen „KS“), společnost s ručením omezeným (dále též jen „SRO“) a akciová společnost (dále též jen „AS“). Úprava těchto právních forem je obsažena v zákoně o obchodních korporacích a zčásti také v novém občanském zákoníku (viz níže). Zákon o obchodních korporacích přitom VOS a KS označuje za osobní společnosti a SRO a AS za kapitálové společnosti (§ 1 odst. 2 ZOK).

Vedle toho jsou (stejně jako podle obchodního zákoníku) za společnosti považovány i tzv. nadnárodní formy – evropská společnost a evropské hospodářské zájmové sdružení. Pro evropskou společnost a evropské hospodářské zájmové sdružení se nicméně zákon o obchodních korporacích použije pouze v rozsahu, v jakém neplatí zvláštní úprava [pro evropskou společnost platí primárně evropské nařízení č. 2157/2001 o statutu evropské společnosti (SE) a zákon č. 627/2004 Sb., o evropské společnosti a pro evropské hospodářské zájmové sdružení evropské nařízení č. 2137/85, o zřízení Evropského hospodářského zájmového sdružení (EHZS) a zákon č. 360/2004 Sb., o Evropském hospodářském zájmovém sdružení (EHZS)].

Také družstvo má svou nadnárodní obdobu – evropskou družstevní společnost. I v tomto případě se zákon o obchodních korporacích použije pouze omezeně (primárně se použije evropské nařízení č. 1435/2003 o statutu evropské družstevní společnosti a zákon č. 307/2006 Sb., o evropské družstevní společnosti).

V dalším textu se věnujeme pouze „národním“ obchodním korporacím: VOS, KS, SRO, AS a družstvům. Důraz je přitom kladen na představení změn, kterými se nová úprava liší od úpravy účinné do 31. 12. 2013.

a. Právní úprava

Obchodní korporace jsou upraveny v zákoně o obchodních korporacích. V úvodu zákona nalezneme obecná ustanovení, která se vztahují na všechny či více právních forem obchodních korporací (§ 1–94 ZOK). Následují ustanovení o jednotlivých právních formách: VOS (§ 95–117 ZOK), KS (§ 118–131 ZOK), SRO (§ 132–242 ZOK), AS (§ 243–551 ZOK) a družstvu (§ 552–773 ZOK).

Krom toho je ovšem řada významných ustanovení obsažena v novém občanském zákoníku. Najdeme tam především ustanovení upravující:

– Ustavení a vznik (§ 122–131 NOZ) – Základní náležitosti společenské smlouvy (zakladatelské listiny, stanov) jsou upraveny v § 123 odst. 1 NOZ, další náležitosti upravuje zákon o obchodních korporacích u jednotlivých právních forem. K založení a vzniku podrobně viz níže.

– Obchodní firma (§ 132–135, 423–428 NOZ) – Nadále platí zákaz zaměnitelnosti a klamavosti obchodní firmy (§ 424 NOZ). Obchodní firma obchodní korporace může obsahovat jméno člověka, ke kterému má obchodní korporace zvláštní vztah; předpokladem je souhlas takové osoby (§ 133 NOZ). Odvolat souhlas lze jen ze závažného důvodu (§ 428 NOZ). Povinnou součástí obchodní firmy je dodatek označující právní formu (§ 132 odst. 2 NOZ, v detailech zákon o obchodních korporacích).

– Sídlo (§ 136–137, 429 NOZ) – Ve společenské smlouvě (zakladatelské listině, stanovách) je možné uvést pouze název obce, kde obchodní korporace sídlí (§ 136 odst. 2 NOZ). Zákon nově předvídá i možnost umístění sídla v bytě, nenaruší-li to klid a pořádek v domě (§ 136 odst. 1 NOZ).

– Orgány (§ 151–160 NOZ) – Zásadní změnou je skutečnost, že orgánem obchodní korporace, např. jednatelem nebo členem představenstva, mohou být i právnické osoby (tedy například jiná obchodní korporace, § 152 odst. 2 NOZ). NOZ upravuje možnost rozdělit působnost uvnitř kolektivního orgánu (relevantní pro představenstvo či jednatele, pokud tvoří kolektivní orgán) a tím modifikovat odpovědnost jednotlivých členů orgánu (§ 156 odst. 2 NOZ). Vymezena je péče řádného hospodáře (§ 159 odst. 1 NOZ). K orgánům podrobně viz níže.

– Jednání za právnickou osobu (§ 161–167 NOZ) – Statutární orgán (např. jednatel, představenstvo) nadále obchodní korporaci zastupuje a nejedná se již o jednání obchodní korporace samotné (§ 161 NOZ, v hlavičkách smluv tedy budeme nadále uvádět „Společnost s.r.o., zastoupena Janem Novákem, jednatelem“). Podle § 164 odst. 3 NOZ platí, že má-li společnost s kolektivním statutárním orgánem zaměstnance, pověří jednoho člena statutárního orgánu právním jednáním vůči zaměstnancům; jinak tuto povinnost vykonává předseda statutárního orgánu. Kolektivní statutární orgán má pravidelně akciová společnost a družstvo (představenstvo) a stanoví-li tak společenská smlouva, též společnost s ručením omezeným (jednatelstvo). Z ustanovení vyplývá, že pověřený člen představenstva či jednatel (předseda představenstva či jednatelstva) se tak stává jediným oprávněným, který může ve vztahu k zaměstnancům právně jednat (například měnit pracovní smlouvy či dávat výpovědi). To bude platit i v případě, že jinak je k zastupování společnosti potřeba společného jednání více členů představenstva či jednatelů. Je přitom sporné, zda odlišné jednání, které bude v souladu s obecnými pravidly pro zastupování společnosti, avšak nenaplní výše uvedené podmínky (například výpověď podepíší v souladu se způsobem jednání zapsaným do obchodního rejstříku dva členové představenstva, žádný z nich ovšem není členem pověřeným jednáním se zaměstnanci či předsedou představenstva) založí neplatnost takového jednání (popřípadě jeho nezávaznost), či nikoliv.

– Zastupování (§ 430–432 NOZ) – Obchodní korporaci mohou i nadále zastupovat zaměstnanci (popřípadě jiné osoby pověřené určitou činností), a to při všech jednáních, k nimž při této činnosti obvykle dochází (§ 430 odst. 1 NOZ). Novinkou je zákaz konkurence pro tyto osoby (§ 432 NOZ).

– Prokura (§ 450–456 NOZ) – Na rozdíl od stávající úpravy je možné udělit prokuru pouze pro některý ze svých závodů či pouze pro část závodu, který vykazuje hospodářskou a funkční samostatnost (pobočku, § 450 odst. 2 NOZ). Nově je prokura účinná již svým udělením, nikoliv až zápisem do obchodního rejstříku. Prokurista je povinen jednat s péčí řádného hospodáře (§ 454 NOZ) a dopadá na něj i řada ustanovení ZOK týkající se statutárních orgánů.

– Zrušení, zánik a likvidace (§168–173, 185–209 NOZ) – I nadále rozlišujeme mezi zrušením obchodní korporace a jejím zánikem; v mezidobí standardně dochází k likvidaci společnosti. Zrušení, likvidace a zánik obchodních korporací jsou převážně upraveny v novém občanském zákoníku; v zákoně o obchodních korporacích nalezneme zejména zvláštní důvody pro zrušení společnosti soudem, vymezení kompetencí pro jednotlivá právní jednání a úpravu rozdělení a výplaty likvidačního zůstatku. K této problematice podrobně viz níže.

Ustanovení o zápisech do obchodního rejstříku a ukládání dokumentů do sbírky listin jsou potom součástí rejstříkového zákona.

b. Založení a vznik obchodní korporace

Také podle zákona o obchodních korporacích je rozlišováno mezi založením a vznikem obchodní korporace. Obchodní korporace se zakládá právním jednáním zakladatelů (v případě SRO a AS i jediného zakladatele). Zápisem do obchodního rejstříku potom vzniká obchodní korporace jako právnická osoba.

i. Založení obchodní korporace

VOS a KS se zakládají společenskou smlouvou (§ 8 odst. 1 ZOK); společenská smlouva musí mít písemnou formou s úředně ověřenými podpisy (§ 6 odst. 1 ZOK). Tyto společnosti musí mít vždy alespoň dva společníky. K náležitostem společenské smlouvy viz § 123 odst. 1 NOZ, § 98 ZOK a (pro KS) § 124 ZOK.

SRO se zakládá společenskou smlouvou (jsou-li alespoň dva zakladatelé) či zakladatelskou listinou (je-li jediný zakladatel, § 11 odst. 1 ZOK). Společenská smlouva (zakladatelská listina) musí mít formu notářského zápisu (§ 8 odst. 1 ZOK). K náležitostem společenské smlouvy viz § 123 odst. 1 NOZ a § 146 ZOK.

AS se zakládá přijetím stanov (§ 250 odst. 1 ZOK) a již není potřeba zakladatelské smlouvy (listiny) jako doposud. Stanovy musí mít formu notářského zápisu (§ 8 odst. 1 ZOK). Akciová společnost může být založena i jedinou osobou (§ 11 odst. 1 ZOK). K náležitostem stanov viz § 123 odst. 1 NOZ a § 250 odst. 2 a 3 ZOK.

Družstvo se zakládá ustavující schůzí a přijetím stanov (§ 8 odst. 1 ZOK). Průběh ustavující schůze a rozhodnutí o přijetí stanov se osvědčuje notářským zápisem (§ 560 odst. 1 ZOK). Družstvo má nejméně 3 členy (§ 552 odst. 2 ZOK). K náležitostem stanov viz § 123 odst. 1 NOZ a § 553 ZOK.

Po založení obchodní korporace je možné nechat do obchodního rejstříku zapsat nejprve (tj. před zápisem korporace samotné) obchodní firmu (§ 48 odst. 2 rejstříkového zákona). Návrh na zápis obchodní korporace je v takovém případě třeba podat do 1 měsíce od zápisu firmy.

ii. Mezi založením a vznikem

Je-li po založení obchodní korporace (avšak před jejím vznikem) třeba právně jednat (například uzavřít nájemní smlouvu či objednat zboží), je to možné. Zavázán je ovšem ten, kdo jednal (pravidelně to bude některý ze zakladatelů či budoucí statutární orgán). Obchodní korporace bude z takového jednání oprávněna a zavázána v případě, že účinky těchto jednání pro sebe převezme do tří měsíců od svého vzniku (podrobně viz § 127 NOZ).

iii. Vznik obchodní korporace

Obchodní korporace vzniká dnem zápisu do obchodního rejstříku (§ 126 odst. 1 NOZ).

Návrh na zápis do obchodního rejstříku je třeba podat do 6 měsíců ode dne založení obchodní korporace; tuto lhůtu lze ve společenské smlouvě (zakladatelské listině, stanovách) zkrátit či prodloužit (k důsledkům porušení lhůty viz § 9 ZOK).

Návrh na zápis lze podat pouze na formuláři (§ 18 rejstříkového zákona); formuláře jsou dostupné na stránkách Ministerstva spravedlnosti (www.justice.cz). Návrh na zápis lze podat v listinné podobě (podpis musí být úředně ověřen) nebo v elektronické podobě (nutno podepsat elektronickým podpisem nebo zaslat prostřednictvím datové schránky, § 22 rejstříkového zákona). Návrh musí být doložen listinami o skutečnostech, které mají být do obchodního rejstříku zapsány, a listinami, které se zakládají do sbírky listin (§ 19 rejstříkového zákona). Do obchodního rejstříku je nově možné zapsat i zákonem nepožadovanou skutečnost, pokud obchodní korporace prokáže na takovém zápisu právní zájem [§ 25 odst. 1 písm. k) rejstříkového zákona]. Významnou novinkou je možnost nechat provést zápis notářem, který sepsal notářský zápis, na jehož základě je zápis do obchodního rejstříku požadován (§ 108 a násl. rejstříkového zákona).

c. Zrušení a zánik obchodní korporace

i. Zrušení obchodní korporace

Obchodní korporace se zrušuje (i) rozhodnutím společníků (členů) či příslušného orgánu obchodní korporace, (ii) uplynutím doby, na kterou byla založena, (iii) dosažením účelu, pro který byla založena či (iv) rozhodnutím soudu (§ 168 odst. 1 NOZ). V praxi je relevantní zejména první způsob (dobrovolné zrušení) a čtvrtý způsob (nedobrovolné zrušení).

Oprávnění rozhodnout o dobrovolném zrušení obchodní korporace se u jednotlivých právních forem liší. Například o zrušení SRO rozhodují všichni společníci dohodou; dohoda musí mít formu notářského zápisu (§ 241 odst. 1 ZOK). Kompetence zrušit společnost může být společenskou smlouvou přenesena na valnou hromadu – v takovém případě bude o zrušení společnosti rozhodovat valná hromada [§ 190 odst. 2 písm. f) ZOK].

O nedobrovolném zrušení obchodní korporace rozhoduje soud. Takové rozhodnutí je možné pouze ze zákonem vypočtených důvodů (obecně vymezeny v § 172 odst. 1 NOZ, dále v § 93 ZOK; zvláštní důvody pro zrušení jsou upraveny u jednotlivých právních forem – např. § 149 odst. 4 ZOK, § 198 odst. 3 ZOK a § 215 odst. 1 ZOK pro SRO).

ii. Likvidace obchodní korporace

Po zrušení obchodní korporace se pravidelně vyžaduje její likvidace. Jejím účelem je vypořádat majetek a dluhy zrušené obchodní korporace a případný zůstatek vyplatit mezi společníky (členy). Veškeré kroky, ke kterým v rámci likvidace dochází, musí tento účel respektovat a přispívat k jeho dosažení (§ 196 odst. 1 NOZ).

Likvidace se výjimečně nevyžaduje. První výjimkou je případ, kdy se obchodní korporace zrušuje v rámci přeměny (§ 173 odst. 1 NOZ), tj. při fúzi, rozdělení či převodu jmění na společníka. To je důsledkem skutečnosti, že majetek a dluhy přecházejí na jiný subjekt (podrobně viz zákon č. 125/2008 Sb., o přeměnách obchodních společností a družstev). Druhým případem je situace, kdy byl v insolvenčním řízení osvědčen úpadek obchodní korporace a konkurs byl zrušen po splnění rozvrhového usnesení, popř. proto, že majetek je zcela nepostačující; to by neplatilo, pokud by se po skončení insolvenčního řízení objevil nějaký majetek (§ 173 odst. 2 NOZ).

Obchodní korporace vstupuje do likvidace dnem, kdy byla zrušena. Od tohoto okamžiku (tedy nikoliv až od zápisu vstupu do likvidace do obchodního rejstříku) je povinna používat dodatek „v likvidaci“ (§ 187 odst. 2 NOZ). Ten má pro třetí osoby velký význam. Signalizuje totiž nejen to, že obchodní korporaci nadále zastupuje likvidátor, ale zároveň i skutečnost, že oprávnění likvidátora právně jednat je omezené účelem likvidace.

Funkce se ujímá likvidátor (či více likvidátorů, § 190 NOZ). Jedná se o další orgán, který přistupuje ke stávajícím orgánům obchodní korporace (např. SRO v likvidaci má jednatele, valnou hromadu a likvidátora). Na likvidátora přechází působnost statutárního orgánu (§ 193 NOZ), tj. zastupuje společnost, zajišťuje vedení účetnictví i ostatní kroky uvnitř společnosti (např. svolává valnou hromadu). Oproti statutárnímu orgánu je ovšem činnost likvidátora omezená v tom směru, že může činit pouze kroky sledující účel likvidace (§ 196 odst. 1 NOZ).

Orgán oprávněný k povolání likvidátora u dobrovolné likvidace se u jednotlivých právních forem liší. Například u SRO likvidátora jmenuje jednatel, ledaže společenská smlouva určí, že likvidátora volí valná hromada [§ 190 odst. 2 písm. d) ZOK]. Likvidátora krom toho může jmenovat soud. Ten tak učiní, pokud (i) likvidátor nebyl povolán příslušným orgánem nebo (ii) se jedná o nedobrovolné zrušení společnosti (§ 191 odst. 1 NOZ).

Odvolat likvidátora může orgán, který ho ustavil. Krom toho může likvidátora, který řádně neplní své povinnosti, odvolat soud; předpokladem je návrh osoby, která osvědčí právní zájem (§ 192 odst. 2 NOZ).

Zvláštní pozornost je v rámci likvidace věnována věřitelům. To souvisí s tím, že jejich dlužník (obchodní korporace) směřuje ke svému zániku a je tedy třeba zajistit, aby jejich pohledávky byly uspokojeny nebo alespoň zajištěno jejich splnění v budoucnu. Likvidátor musí oznámit vstup do likvidace všem známým věřitelům (tj. věřitelům seznatelným z účetnictví a jiných podkladů společnosti) a zároveň takové oznámení dvakrát za sebou zveřejnit v Obchodním věstníku (§ 198 odst. 2 NOZ). Součástí oznámení je výzva, aby věřitelé přihlásili své pohledávky ve stanovené (minimálně tříměsíční) lhůtě (§ 198 odst. 2 NOZ). Přihlášení pohledávek ve stanovené lhůtě způsobuje, že společníkům (členům) nebude vyplacen podíl na likvidačním zůstatku dříve, než budou přihlášené pohledávky uspokojeny či zajištěny. Pokud svou pohledávku nicméně věřitel nepřihlásí vůbec, nemá to vliv na její trvání (pohledávka tedy nezaniká), ale vystavuje se riziku, že pohledávka nebude uspokojena (popřípadě nebude uspokojena v plné výši).

Likvidátor zároveň uhrazuje splatné pohledávky věřitelů. Zákon požaduje, aby přednostně byly uspokojeny pohledávky zaměstnanců (§ 197 NOZ), jiná pravidla stanovena nejsou a likvidátor by tak měl pohledávky uhrazovat podle jejich splatnosti. Zvláštní pravidla platí pro případ, že likvidaci obchodní korporace předcházel konkurs a likvidační podstata nepostačuje ke splnění všech dluhů (§ 201 NOZ). Pokud pohledávka dosud není splatná, je možné dohodnout se o předčasném splnění, popř. splnění zajistit (např. složením peněz do notářské úschovy). Zajišťují se také sporné pohledávky (§ 206 odst. 2 NOZ).

Za účelem úhrady dluhů likvidátor zpeněžuje majetek obchodní korporace. Při zpeněžování majetku postupuje likvidátor dle svého uvážení, avšak s péčí řádného hospodáře (§ 193 NOZ), tj. zákon v tomto směru nestanoví žádná pravidla. Pro případ, že se nedaří majetek zpeněžit, je nabídnut věřitelům k úhradě dluhů (§ 202–203 NOZ).

Po realizaci výše uvedených kroků likvidátor vyhotoví konečnou zprávu o průběhu likvidace a sestaví účetní závěrku (§ 205 NOZ). Vyplynul-li z likvidace zůstatek, likvidátor v konečné zprávě navrhne, jak se rozdělí mezi společníky (členy).

Právo na podíl na likvidačním zůstatku má každý společník (člen). Rozdělení likvidačního zůstatku se u jednotlivých forem obchodních korporací liší, zákonná pravidla mohou být navíc modifikována společenskou smlouvou (stanovami, zakladatelskou listinou). Například u SRO se v případě absence zvláštního ujednání ve společenské smlouvě likvidační zůstatek rozdělí mezi společníky nejdříve do výše, v jaké splnili svou vkladovou povinnost (§ 37 odst. 2 ZOK). Pokud likvidační zůstatek na toto rozdělení nestačí, podílejí se společníci na likvidačním zůstatku v poměru k výši svých splacených vkladů (§ 37 odst. 2 ZOK). Zbytek likvidačního zůstatku se rozdělí mezi společníky podle jejich podílů (§ 38 odst. 1 ZOK).

Podíl na likvidačním zůstatku se vyplácí v peněžích. Společenská smlouva (zakladatelská listina či stanovy) mohou nicméně umožnit výplatu v naturální podobě (např. ve formě budovy, § 37 odst. 1 ZOK).

Rozdělením likvidačního zůstatku likvidace končí a likvidátor je povinen podat návrh na výmaz obchodní korporace z obchodního rejstříku (§ 207 NOZ).

iii. Zánik obchodní korporace

Obchodní korporace zaniká dnem výmazu z obchodního rejstříku (§ 185 NOZ); návrh na výmaz se podává na formuláři. Pokud se po výmazu obchodní korporace zjistí neznámý majetek či jiný zájem hodný právní ochrany, soud zruší výmaz, znovu rozhodne o likvidaci obchodní korporace a jmenuje likvidátora (§ 209 NOZ).

d. Orgány obchodní korporace

Nově se bude moci stát členem voleného orgánu společnosti (např. jednatelem, členem představenstva či dozorčí rady) právnická osoba (§ 154 NOZ). V takovém případě je třeba zmocnit fyzickou osobu, aby právnickou osobu zastupovala (takovým zástupcem může být kdokoliv – zaměstnanec, ale i jakákoliv jiná třetí osoba); nedojde-li ke zmocnění, zastupuje právnickou osobu její statutární orgán (jeho člen). Zástupce právnické osoby musí splňovat stejné předpoklady jako člen voleného orgánu společnosti – fyzická osoba: musí být plně svéprávný (§ 152 odst. 2 NOZ), bezúhonný (§ 6 živnostenského zákona), nesmí být dána překážka provozování živnosti (§ 8 živnostenského zákona) a nesmí být vyloučen z výkonu funkce (§ 66 ZOK). Případnou újmu způsobenou obchodní korporaci pak hradí zástupce společně a nerozdílně s právnickou osobou, kterou zastupuje (§ 46 odst. 3 ZOK). Pro zástupce platí pravidla o střetu zájmů, zákazu konkurence i povinnost jednat s péčí řádného hospodáře (§ 46 odst. 4 ZOK).

Stejně jako dosud musí člen voleného orgánu při výkonu funkce postupovat s péčí řádného hospodáře. Nově je ovšem péče řádného hospodáře definována: jedná se o jednání loajální k zájmům společnosti, s potřebnými znalostmi a pečlivostí (§ 159 odst. 1 NOZ). Porušení péče řádného hospodáře je zákonem sankcionováno přísněji než dříve (viz níže), zákon o obchodních korporacích však na druhou stranu zakotvuje tzv. pravidlo podnikatelského úsudku. Jeho podstatou je stanovení kritérií, při jejichž naplnění člen voleného orgánu neporuší svou povinnost jednat s péčí řádného hospodáře (§ 51 odst. 1 ZOK) a nemůže mu vzniknout povinnost k náhradě škody, která v důsledku jeho jednání (např. rozhodnutí o vstupu na určitý trh) obchodní korporaci objektivně vznikla.

Porušení povinnosti jednat s péčí řádného hospodáře je přísně postihováno. Vznikla-li v důsledku porušení péče řádného hospodáře újma, je člen orgánu povinen ji nahradit. Zákon nově upravuje možnost, aby se obchodní korporace dohodla se členem voleného orgánu na vypořádání újmy; předpokladem účinnosti smlouvy o vypořádání je souhlas valné hromady (§ 53 odst. 3 a 4 ZOK). Je sporné, zda předmětem této dohody může být i úplné vzdání se způsobené újmy (k tomuto závěru se přikláníme; odpovídá mu ostatně i kvalifikovaná většina, která uzavření dohody o vypořádání újmy schvaluje) či zda člen voleného orgánu bude muset obchodní korporaci újmu alespoň v částečném rozsahu vyrovnat.

Opakované a závažné porušování péče řádného hospodáře může vést k vyloučení osoby z výkonu funkce (diskvalifikace, § 65 ZOK). O vyloučení rozhoduje soud a v jeho důsledku přestává být daná osoba členem statutárního či obdobného orgánu (např. likvidátorem) ve všech obchodních korporacích a takovou funkci nesmí zastávat ani v dalších třech letech (§ 66 ZOK).

Další citelné sankce jsou vázány na případy, kdy – zjednodušeně řečeno – v návaznosti na porušení péče řádného hospodáře dojde k úpadku obchodní korporace. V takovém případě může být člen orgánu povinen vydat plnění, které od obchodní korporace získal v posledních 2 letech (tj. odměnu za výkon funkce, ale i peněžitý ekvivalent za věcná plnění typu služebního vozidla či mobilního telefonu využívaného pro soukromé účely, § 62 ZOK). Další sankcí je diskvalifikace (§ 63 a násl. ZOK, viz výše) a případné ručení za závazky obchodní korporace (§ 68 ZOK).

Velká pozornost je věnována odměňování za výkon funkce. Má-li být v SRO či AS poskytnuta odměna, je nutno ji sjednat písemně ve smlouvě o výkonu funkce (k náležitostem viz § 60 ZOK) a musí ji schválit valná hromada (§ 59 odst. 2 ZOK). Jako princip platí, že nejsou-li uvedené požadavky dodrženy, je výkon funkce bezplatný (§ 59 odst. 3 ZOK). Valná hromada musí taktéž schvalovat jakékoliv jiné plnění (ledaže vyplývá z právního předpisu či vnitřního předpisu schváleného valnou hromadou); předpokladem je navíc vyjádření dozorčí rady či kontrolní komise (byla-li zřízena, § 61 odst. 1 ZOK). Pro úplnost je třeba uvést, že valná hromada musí schvalovat i plnění, které má být poskytnuto osobě blízké členovi statutárního orgánu (tj. jeho manželovi, dětem, sourozencům apod., § 22 odst. 1 NOZ).

Je-li členem orgánu právnická osoba, sjednává se smlouva o výkonu funkce mezi obchodní korporací a právnickou osobou (nikoliv jejím zástupcem), právnické osobě také náleží odměna za výkon funkce. Případné právo zástupce na odměnu vyplývá ze vztahu mezi ním a právnickou osobou.

Nově jsou upravena pravidla o střetu zájmů (§ 54–57 ZOK). Vzhledem k tomu, že členové orgánů obchodní korporaci zastupují, uplatní se obecné ustanovení NOZ upravující nemožnost zastupovat zastoupeného v případě, kdy je dán konflikt zájmů mezi zástupcem a zastoupeným (§ 437 NOZ, viz níže). ZOK však stanoví pravidla, kdy se tento zákaz zastoupení neuplatní. Člen orgánu obchodní korporace, který se dozví, že při výkonu jeho funkce může dojít (dostačuje tedy potenciální možnost střetu zájmů) ke střetu jeho zájmů (popřípadě ke střetu zájmů osob jemu blízkých, ovlivněných či ovládaných) se zájmem obchodní korporace, má informační povinnost vůči ostatním členům orgánu, jehož je členem, a kontrolnímu orgánu (v případě absence kontrolního orgánu potom vůči nejvyššímu orgánu – u SRO a AS tedy valné hromadě). Kontrolní (nejvyšší orgán) potom může pozastavit členovi orgánu výkon jeho funkce. Informační povinnost má člen orgánu taktéž vždy, má-li dojít k uzavření smlouvy mezi ním (osobou jemu blízkou, ovlivněnou či ovládanou) a obchodní korporací či má-li obchodní korporace zajistit dluh či se stát spoludlužníkem takových osob; kontrolní orgán (nejvyšší orgán) může uzavření smlouvy, která není v zájmu obchodní korporace, zakázat. Porušení informační povinnosti může – vedle povinnosti k náhradě újmy způsobené porušením péče řádného hospodáře – vést k relativní neplatnosti dané smlouvy (§ 437 odst. 2 NOZ).

3. VEŘEJNÁ OBCHODNÍ SPOLEČNOST

a. Obecně

VOS je společnost s alespoň dvěma společníky, kteří ručí za dluhy společnosti celým svým majetkem. Může být založena za účelem podnikání nebo (a to je novinkou) za účelem správy vlastního majetku (§ 2 odst. 1 ZOK). Výhodou VOS je vysoká flexibilita v možnosti uspořádání vnitřních poměrů a (vzhledem k osobnímu ručení společníků) i velká důvěryhodnost pro věřitele. Nevýhodou je neomezené ručení společníků. V praxi není VOS příliš využívána (jejich počet nepřesahuje 7 500).

b. Postavení společníků

VOS musí mít po celou dobu svého trvání alespoň dva společníky. Společníkem může být fyzická i právnická osoba. Pokud je společníkem právnická osoba, vykonává společnická práva a povinnosti její zmocněnec (§ 95 odst. 2 ZOK). Společníkem se nemůže stát osoba, na jejíž majetek byl v posledních 3 letech prohlášen konkurs (návrh na zahájení insolvenčního řízení byl zamítnut pro nedostatek majetku nebo byl konkurs zrušen proto, že je majetek zcela nepostačující, § 95 odst. 3 ZOK).

Každý společník má ve VOS jeden podíl (§ 32 odst. 1 ZOK). Pokud společenská smlouva neurčí jinak, jsou podíly společníků stejné (§ 97 odst. 2 ZOK). Podíl nelze převést (116 ZOK), ke změně společníků však může dojít změnou společenské smlouvy (§ 110 ZOK).

Práva a povinnosti společníků se řídí zákonem a společenskou smlouvou. Právě při formulaci společenské smlouvy (minimální náležitosti stanoví § 123 odst. 1 NOZ a § 98 ZOK) mají společníci velmi širokou možnost upravit si vnitřní rozdělení kompetencí a fungování společnosti podle své vůle, neboť zákon stanoví minimum omezení.

Základní znakem VOS je ručení společníků za dluhy společnosti. VOS je právnickou osobou a práva a povinnosti z právních jednání jsou tedy jejími právy (povinnostmi). Pokud by ovšem své splatné dluhy VOS nesplnila, ač ji k tomu věřitel v písemné formě vyzval, má věřitel právo požadovat plnění po kterémkoliv ze společníků (společníci ručí za dluhy společnosti, § 95 odst. 1 ZOK). Výzvy k plnění není potřeba, pokud ji nemůže věřitel uskutečnit nebo je-li nepochybné, že dlužník dluh nesplní (§ 2021 NOZ). Není-li dohodnuto jinak, jsou podíly společníků na dluhu z ručení stejné (§ 1875 NOZ). Pokud po některém ze společníků požaduje věřitel více, než odpovídá jeho podílu, musí se společníci mezi sebou vypořádat (podrobně viz § 1876 NOZ). Dojde-li ke změně společníků za trvání společnosti, má to vliv na jejich ručení (podrobně viz § 110 a 111 ZOK).

VOS není povinna vytvářet minimální základní kapitál a zákon proto společníkům neukládá ani povinnost vložit do společnosti vklad. Na vkladové povinnosti se nicméně společníci mohou dohodnout ve společenské smlouvě (§ 100 ZOK). Vklad u VOS přitom může nově spočívat i v provedení práce nebo poskytnutí služby (§ 103 ZOK, srov. obecný zákaz tohoto typu vkladů v § 17 odst. 3 ZOK). Zákon potom stanoví i důsledky prodlení s plněním takové vkladové povinnosti (§ 101–102 ZOK).

Základním majetkovým právem společníka je právo na podíl na zisku. Zisk se dělí podle pravidel uvedených ve společenské smlouvě. Pokud společenská smlouva taková pravidla neobsahuje, použije se (ve srovnání s předchozí úpravou podrobná) úprava § 112 ZOK. Rozhodující přitom je, zda společníci mají vkladovou povinnost (a pokud ano, zda ji splnili). Zisk je splatný do 6 měsíců od konce účetního období, ledaže společenská smlouva určí jinak (§ 34 odst. 2 ZOK). Zisk ovšem není možné vyplatit, pokud by si tím společnost přivodila úpadek (§ 40 odst. 1 ZOK). Zálohy na podíl na zisku jsou možné při splnění podmínek § 40 odst. 2 ZOK.

K podílu na likvidačním zůstatku viz § 37–38 ZOK a výše uvedené.

c. Orgány společnosti

Statutárním orgánem VOS jsou všichni společníci, kteří jsou plně svéprávní (§ 152 odst. 2 NOZ), bezúhonní (§ 6 odst. 2 živnostenského zákona) a nenastala u nich překážka provozování živnosti (§ 8 živnostenského zákona). Pokud je u některého ze společníků dána některá ze skutečností uvedených v předchozí větě, nemá to vliv na jeho postavení společníka, statutárním orgánem VOS se nicméně nestane (§ 106 odst. 1 ZOK). Společenská smlouva může určit, že statutárním orgánem je jen jeden nebo jen někteří ze společníků (§ 106 odst. 1 ZOK). Statutární orgán zastupuje společnost (§ 164 odst. 1 NOZ).

Novinkou je vytvoření dalšího orgánu veřejné obchodní společnosti – nejvyššího orgánu, kterým jsou všichni společníci (§ 44 ZOK). Nejvyšší orgán rozhoduje o záležitostech, které mu přisuzuje zákon (např. § 101 odst. 2 ZOK) či společenská smlouva. Zákon nestanoví žádná pravidla pro rozhodování nejvyššího orgánu. Pokud taková pravidla neupravuje společenská smlouva, mohou společníci rozhodovat zcela neformálně.

d. Zrušení společnosti

Zvláštní důvody pro zrušení VOS upravuje § 113 odst. 1 a 115 odst. 1 ZOK. Týká-li se důvod zrušení některého ze společníků (např. smrt či výpověď), mohou se ostatní společníci dohodnout na pokračování společnosti (§ 113 odst. 2 ZOK; nově je takovou dohodu možno učinit předem jako součást společenské smlouvy).

4. KOMANDITNÍ SPOLEČNOST

a. Obecně

KS je společnost s alespoň dvěma společníky, kdy alespoň jeden společník ručí za dluhy společnosti celým svým majetkem (komplementář) a alespoň jeden společník ručí za dluhy společnosti pouze omezeně (komanditista). Novinkou je, že KS může být založena nejen za účelem podnikání, ale i za účelem správy vlastního majetku (§ 2 odst. 1 ZOK). Výhodou KS je značná flexibilita při úpravě vnitřních poměrů a možnost zapojení společníků, kteří ručí pouze v omezené výši. Nevýhodou je neomezené ručení komplementářů; to bývá obcházeno tím, že komplementářem je jiná právnická osoba, jejíž společníci neručí za závazky společnosti (typicky společnost s ručením omezeným). V praxi je KS využívána zřídka (je jich cca 740).

Úprava KS se vedle ustanovení pro KS (§ 118–131 ZOK) řídí ustanoveními o VOS (§ 119 ZOK). Na rozdíl od předchozí úpravy se již na postavení komanditistů neužijí ustanovení o SRO.

b. Postavení společníků

Komanditní společnost musí mít po celou dobu svého trvání alespoň dva společníky – komplementáře a komanditistu. Společníkem (komanditistou i komplementářem) může být fyzická i právnická osoba. Komplementářem se nemůže stát osoba, na jejíž majetek byl v posledních 3 letech prohlášen konkurs (nebo byl návrh na zahájení insolvenčního řízení zamítnut pro nedostatek majetku nebo byl konkurs zrušen proto, že je majetek zcela nepostačující, § 118 ZOK).

Komplementář je společník, který ručí za dluhy společnosti neomezeně celým svým majetkem. Každý komplementář má ve společnosti jeden podíl (§ 32 odst. 1 ZOK). Komplementář nemusí plnit vkladovou povinnost (společenská smlouva ji ovšem může uložit, § 119 ve spojení s § 100 ZOK). Každý komplementář (společenská smlouva může určit, že jen někteří z komplementářů) je statutárním orgánem společnosti. Podíl komplementáře nelze převést (§ 116 ZOK). Pokud společenská smlouva neurčí jinak, jsou podíly komplementářů stejné (§ 97 odst. 2 ZOK).

Komanditista je společník, který ručí za dluhy společnosti do výše svého nesplaceného vkladu podle stavu zápisu v obchodním rejstříku (§ 122 ZOK) nebo – je-li ve společenské smlouvě upravena komanditní suma – do výše komanditní sumy zapsané v obchodním rejstříku [§ 129 odst. 2 písm. c) ZOK]. Komanditista musí plnit vkladovou povinnost (§ 124 ZOK), jejíž minimální výši ovšem zákon nyní nestanovuje. Vkladem mohou být i práce nebo služby (určí-li tak společenská smlouva, § 121 odst. 2 ZOK). Komanditista může mít více podílů (§ 32 odst. 1 ZOK), které jsou převoditelné za obdobných podmínek jako podíl ve společnosti s ručením omezeným (§ 123 ZOK). Podíly komanditistů se určují podle poměru jejich vkladů (§ 120 odst. 1 ZOK).

Novinkou je úprava komanditní sumy. Jedná se o částku určenou společenskou smlouvou a zapisovanou do obchodního rejstříku, do níž komanditista ručí za dluhy společnosti (§ 129 odst. 1 ZOK). Komanditní suma přitom musí odpovídat alespoň výši jeho vkladu. Jakmile komanditista splatí svůj vklad (a tato skutečnost je zapsána do obchodního rejstříku, § 131 odst. 1 ZOK), komanditní suma se snižuje a odpovídá rozdílu mezi (původní) komanditní sumou a vkladem (§ 130 ZOK). Komanditista tedy poskytuje vklad [§ 124 písm. b) ZOK] a po jeho splacení ručí za závazky KS do výše komanditní sumy. Komanditní sumu lze následně zvýšit (§ 131 odst. 2 ZOK). Je-li stanovena komanditní suma, má to vliv na rozdělení zisku a ztráty (§ 129 odst. 2 ZOK).

c. Orgány společnosti

Statutárním orgánem KS jsou všichni komplementáři, kteří jsou plně svéprávní (§ 152 odst. 2 NOZ), bezúhonní (§ 6 odst. 2 živnostenského zákona) a nenastala u nich překážka provozování živnosti (§ 8 živnostenského zákona). Pokud je u některého z komplementářů dána některá ze skutečností uvedených v předchozí větě, nemá to vliv na jeho postavení společníka, statutárním orgánem se nicméně nestane (§ 125 odst. 1 ZOK). Společenská smlouva může určit, že statutárním orgánem je jen jeden nebo jen někteří z komplementářů (§ 125 odst. 1 ZOK). Statutární orgán zastupuje společnost (§ 164 odst. 1 NOZ), tzv. zbytková působnost (tj. oprávnění rozhodovat o záležitostech, které nespadají do kompetence jiného orgánu společnosti, § 163 NOZ) mu nicméně nenáleží. Ustanovení § 125 odst. 2 ZOK totiž stanoví, že ve věcech, které nepřísluší statutárnímu orgánu, rozhodují všichni společníci (§ 125 odst. 2 ZOK).

Nejvyšším orgánem jsou všichni společníci (§ 44 odst. 1 ZOK). Nejvyšší orgán rozhoduje o záležitostech, které mu přisuzuje zákon (např. úprava § 101 odst. 2 ZOK, která se použije i na komanditní společnost, § 119 ZOK) či společenská smlouva. Zákon nestanoví žádná pravidla pro rozhodování nejvyššího orgánu. Pokud taková pravidla neupravuje společenská smlouva, mohou společníci rozhodovat zcela neformálně.

Jak bylo uvedeno výše, zákon stanoví, že ve věcech, které nepřísluší statutárnímu orgánu, rozhodují všichni společníci, přičemž zvlášť hlasují komplementáři a zvlášť komanditisté (§ 125 odst. 2 ZOK).

5. SPOLEČNOST S RUČENÍM OMEZENÝM

a. Obecně

Konec ukázky

Table of Contents

Přehled členění zákona o obchodních korporacích

Úvodní komentář k zákonu o obchodních korporacích