Citové pouto

Amir Levine

Rachel Heller

Teorie attachmentu v partnerských vztazích

Poznejte svůj typ citového pouta a najděte lásku

Otci a matce

A.L.

Rodině

R.H.

Citové pouto

Amir Levine, M.D. & Rachel Heller, M.A.

Z anglického originálu Attached přeložili Jana Kovařovicová a Michal Strenk

Odpovědný redaktor tištěné knihy Vlastimil Lapáček Produkce blízko sebe s.r.o.

Elektronické formáty připravil KOSMAS, www.kosmas.cz

Návrh obálky Diana Delevová, 2Design

Grafická úprava a sazba tištěné knihy Art D, www.art-d.com

Vydalo nakladatelství Synergie Publishing SE

www.synergiepublishing.com

Elektronické vydání první

Copyright © 2010 by Amir Levin and Rachel Heller

Translation Copyright © 2019 Synergie Publishing SE

ISBN 978-80-7370-529-9

Předmluva

Víme, že výchovné metody rodičů zásadním způsobem ovlivní, jaké bude jejich dítě, a věříme, že milující rodiče dělají pro své dítě to, co považují za nejlepší; přejí si dobře je vychovat.

Víme ale co je dobré? Přejeme si, aby naše dítě bylo samostatné a nezávislé, nebo si přejeme, aby toužilo po blízkosti druhých lidských bytostí a vyhledávalo ji? Přejeme si, aby naše dítě bylo profesně úspěšné a bohaté, nebo ho vidíme uprostřed milující rodiny plné dětí?

Zdá se, že „to nejlepší pro dítě“ znamená mnohé. Naši rodiče sledovali různé cíle a k jejich dosažení využívali různé výchovné metody. Vyrostli z nás tedy různí lidé.

Ve chvíli, kdy v dospělosti začínáme navazovat partnerské vztahy, může nás tato „různost“ zaskočit. Někteří z nás navazují vztahy lehce a bez problémů a jiným se to nedaří. Někteří z nás vytvářejí pevné a stabilní svazky, jiní své partnery střídají a jejich vztahy bývají krátké a bouřlivé.

Proč tomu tak je? Lze to nějakým způsobem změnit? Co pro to můžeme udělat? Na tyto a podobné otázky odpovídá kniha, kterou právě držíte ve svých rukou.

Její autoři, Amir Levine a Rachel Hellerová, vycházejí z TEORIE ATTACHMENTU, která se v posledních desetiletích stala jednou z nejvýznamnějších teorií ovlivňujících (nejen) párové poradenství. Díky překladu této knihy se s ní nyní mohou seznámit i čeští čtenáři.

Teorie citového pouta, attachmentu, říká, že dítě potřebuje v prvních měsících a letech svého života péči jedné stále blízké a bezpečné osoby. Jen tak bude samo sebe vnímat jako dobré a láskyhodné, bude toužit po blízkosti jiných lidských bytostí a svět bude považovat za zajímavé a bezpečné místo k životu. Pokud není pečující osoba schopna poskytnout dítěti psychickou a/nebo fyzickou blízkost, a pokud mu nezajistí pocit psychického a/nebo fyzického bezpečí, jeho vývoj bude vážně narušen. Bude se snažit vyhýbat se blízkosti jiných lidských bytostí a/nebo se bude bát.

Podívejme se krátce, jak odlišné zkušenosti může dítě z pohledu blízkosti a bezpečí se svými rodiči udělat:

- Rodič poskytuje dítěti blízkost i bezpečí, rozpozná jeho potřeby a umí na ně vhodně zareagovat. Dítě opakovaně zažívá, že všechny jeho potřeby budou naplněny, a nepochybuje o tom, že ti, kteří o ně pečují, mu vždy pomohou a podpoří je. Tato zkušenost upevňuje jeho víru, že lidé jsou dobří, důvěryhodní a ochotní mu pomoci. Samo sebe pak vnímá jako dobré, láskyhodné, hodnotné a schopné. Svět se pro něj stává místem, které je bezpečné a předvídatelné. V dospělosti takové dítě bez problémů vstupuje do vztahů, vytváří pevné a trvalé svazky. Tento typ citového pouta se nazývá JISTÝ (BEZPEČNÝ) ATTACHMENT a v populaci ho má cca 50 – 60 % obyvatelstva.

Další 3 typy citového pouta jsou NEJISTÉ. Patří sem:

- VYHÝBAVÝ (ODTAŽITÝ) typ citového pouta (výskyt v populaci cca 15 – 20 %):

Na první pohled se takové dítě může stát samostatným, spoléhá se samo na sebe, jeho požadavky nejsou velké. Udělalo zkušenost, že rodič na ně reaguje dobře, jen pokud toho nechce příliš. Jeho rodiče do jisté míry odmítali jeho potřeby, jeho citová nebo fyzická blízkost jim nebyla příjemná. Dítě se naučilo být nezávislé a postarat se o sebe samo. Nenaučilo se pracovat s vlastními emocemi, špatně rozpoznává své potřeby a má sklony je potlačovat. Takové děti méně projevují své emoce, potlačují a skrývají své pocity a mají tendence je nahrazovat lhostejností a nezájmem. V dospělosti bývají nezávislí a mají tendenci držet si od svého partnera odstup.

- ÚZKOSTNÝ (AMBIVALENTNÍ ) typ citového pouta (výskyt v populaci cca 15 – 20 %):

Tyto děti udělaly zkušenost, že jejich rodiče jim nejsou vždy plně k dispozici, tj. nemohou se spolehnout, že vždy naplní jejich potřeby. Jsou frustrovaní a zlobí se, protože jejich psychické bezpečí tím bylo narušeno. Snaží se upoutat své rodiče a za každou cenu získat jejich pozornost; udělaly zkušenost, že rodič zareaguje jen tehdy, budou-li jejich žádosti hlasité a dostatečně urputné. V dospělosti jsou soustředěné na vztahy a hodně energie ztrácejí tím, že se snaží pojistit se proti ztrátě blízkého vztahu. I malé neshody je mohou přehnaně trápit a vyžadují opakované ujištění, že je vše v pořádku. Pokud jim jejich partner toto ujištění neposkytuje, propadají zoufalství a zlobí se na něj.

- DEZORGANIZOVANÝ (ÚZKOSTNĚ VYHÝBAVÝ) typ citového pouta (výskyt v populaci cca 5 – 10 %):

Tyto děti udělaly zkušenost, že rodič, který měl být pro své dítě zdrojem blízkosti a bezpečí, byl zároveň i zdrojem ohrožení a/nebo je nedokázal před nebezpečím ochránit. Dítě řešilo neřešitelné – nelze totiž najít ochranu a bezpečí u rodiče, který je zároveň zdrojem strachu. V dospělosti si tyto děti drží odstup a rychle se cítí být druhými lidmi ohroženy. Sami sebe považují za špatné, nevěří ostatním a svět vnímají jako nebezpečné místo. Mnohdy se zdánlivě bez příčiny pouštějí do boje o život – útočí, utíkají nebo se zcela odpojí od světa.

Díky této knize se dozvíte o jednotlivých typech attachmentu více. A nejenom to! Pomůže vám i diagnostikovat, k jakému typu attachmentu patříte vy a váš partner, jaké obtíže ve vztahu vám mohou činit rozdíly v typu citového pouta, jak s tím lze pracovat a kudy vede cesta k „jistějšímu“ vztahovému chování.

Přeji vám příjemné čtení!

PhDr. Jana Kovařovicová

terapeutka pracující metodou

Rodinné terapie poruch attachmentu

Poznámka autorů

Tato kniha je výsledkem naší mnohaleté práce. Je praktickou příručkou pro všechny, kteří hledají „toho pravého“ či se snaží zlepšit svůj stávající vztah. Vznikla na základě mnoha desítek výzkumů zabývajících se vztahovým chováním dospělých lidí. Teorie attachmentu, ze které vychází, přináší odpověď na mnoho otázek, ať už se týkají vývoje dětí, rodičovství, nebo partnerského života. V této knize jsme se zaměřili pouze na milostné vztahy mezi dospělými.

Pokusili jsme se v ní přenést teoretické informace z akademické půdy do praxe každodenního života. V naší knize zmiňujeme jména mnohých výzkumníků zabývajících se teorií attachmentu, ale je pochopitelné, že se nám nepovedlo vyjmenovat je všechny. Mrzí nás to, protože chováme hluboký obdiv ke všem, kteří zasvětili svůj život této záslužné práci.

Úvod

Nové vědecké poznatky: Jak využít znalosti teorie attachmentu v párových vztazích?

1. kapitola

Jak porozumět chování druhého člověka

- Chodím s ním jen dva týdny a už zase mám ze života peklo. Trápí mě, jestli jsem pro něj dost přitažlivá, a celý den myslím jen na to, kdy zavolá. Pořád se mi vrací můj starý strach, že nejsem dost dobrá, a tak moje naděje na nový vztah pozvolna pohasínají.

- Co se to se mnou děje? Jsem docela chytrý, pohledný a úspěšný chlap. Rozhodně mám co nabídnout! Chodil jsem už s tolika skvělými ženami a přece mi to nikdy nevydrželo déle než pár týdnů. Vytoužený vztah se pro mě rychle stal pastí, ze které jsem chtěl stůj co stůj uniknout. Proč je tak těžké najít ženu, která by se ke mně doopravdy hodila?

- I když jsem vdaná už dlouho, cítím se sama. Můj manžel nikdy neměl ve zvyku mluvit o svých pocitech a nebylo možné mluvit s ním ani o našem vztahu. Ale poslední dobou je to ještě horší! Pracuje do noci a celé víkendy tráví hraním golfu nebo sledováním sportu v televizi. Nemáme už vůbec nic společného. Možná, že samotné by mi bylo lépe.

Všechny tyto příběhy vyprávějí o bolesti, kterou vztahy přinášejí a zasahují nás v samé podstatě našeho bytí. Nemáme pro ně vysvětlení a nenapadají nás žádná vhodná řešení. Zdá se nám, že každý z nich je zcela jedinečný a osobitý. Tyto příběhy vyprávějí o různých lidech, jejichž problémy mohou pramenit z nekonečného množství nejrůznějších příčin. Pokud bychom jim chtěli jako terapeuti porozumět, museli bychom všechny zúčastněné nejprve dobře poznat, seznámit se s jejich minulostí, s jejich předchozími partnerskými vztahy či osobnostními charakteristikami. Tak nás to učili a tak jsme tomu věřili až do chvíle, kdy jsme objevili něco zcela jedinečného. Něco, co vysvětluje nejen všechny tři výše uvedené případy, ale i mnoho dalších. Tato kniha vypráví o našem objevu i o všem, co následovalo poté, co jsme jej učinili.

ZÁLEŽÍ JEN NA LÁSCE?

Před několika lety se naše blízká přítelkyně Tamara seznámila s Gregem:

Greg mě zaujal hned na první pohled. Šla jsem po Greenwich Avenue a uviděla jsem ho sedět na schodech před jedním z domů. Byl moc hezký a mně nesmírně zalichotilo, když jsem zjistila, že i on si všiml mě.

Za pár dní jsme vyrazili s několika známými na společnou večeři. Nemohla jsem si nevšimnout zájmu, který vyzařoval z každého jeho pohledu. Nejdůležitější však byla jeho slova, onen nevyslovený příslib blízkosti, který se v nich ukrýval. Příslib, že už nikdy nebudu sama. Říkal mi: „Tamaro, nechceš raději pracovat v naší kanceláři?“ nebo „Klidně mi kdykoli zavolej“. V těch slovech byla naděje, že mohu k někomu patřit, že doba mého osamění končí.

Kdybych byla bývala poslouchala pozorně, zaslechla bych v nich i něco jiného, něco, co bylo v přímém rozporu s tímto příslibem. Zaslechla bych, že má obavy pustit si někoho k tělu a že nemá v úmyslu se vázat. Greg se několikrát zmínil o tom, že dosud neměl žádný vážný vztah. Jeho dosavadní známosti ho vždy brzy omrzely, a tak šel zase o dům dál. Sice mě napadlo, že by to mohl být problém, ale neuvědomila jsem si, jak je to vážné. Nezbývalo mi, než doufat v to, v co doufají mnozí zamilovaní – že záleží jen na lásce. Milovala jsem ho a nepřála jsem si nic jiného, než být v jeho blízkosti. Přestože varovné signály neustávaly, přehlížela jsem je. Věřila jsem, že v mém případě to bude jiné. Samozřejmě, že jsem se mýlila.

Čím více jsem se k němu přibližovala, tím to bylo horší. Každou chvíli se vymlouval, že nemůže přijít, protože má práci. Byly doby, kdy jsme se vídali jen o víkendech, protože během týdne toho „měl moc“. Snažila jsem se vycházet mu vstříc, ale cítila jsem, že něco není v pořádku. Nemohla jsem přijít na to, v čem to vězí.

Moje úzkost rostla. Neustále jsem přemítala o tom, kde právě je a co asi dělá. Byla jsem přecitlivělá na jakýkoli náznak toho, že by to nemuselo dobře dopadnout. Greg svou odtažitost umně prokládal projevy náklonnosti a zkroušenými omluvami, takže jsem nenašla sílu ho opustit. Neustálé střídání nadějí a zklamání si časem vybraly svou daň a já už nedokázala ovládat své city. Nevěděla jsem si rady. Celé dny jsem proseděla u telefonu a nešla ven ani se svými nejbližšími přáteli. Co kdyby zavolal? Ztratila jsem zájem o všechno, co pro mě kdy bylo důležité. Neustálé napětí mě vyčerpávalo a ničilo náš vztah, který se zanedlouho stejně rozpadl.

Zpočátku jsme měli radost, že Tamara konečně potkala někoho, s kým je jí dobře. Časem jsme si ale začali dělat starosti. Věnovala Gregovi všechen svůj čas. Z dívky dříve plné života se stával uzlíček nervů. Trávila své dny čekáním na telefon a veškeré naše rozhovory se točily jen okolo jejich vztahu. Už nám spolu nebylo tak dobře jako dřív.

A nebyli jsme jediní, kdo si povšiml té změny. Tamara začala mít problémy v práci a dokonce hrozilo, že by ji mohli vyhodit. Vždy jsme ji považovali za vyrovnanou a silnou osobnost, ale tehdy nás napadlo, jestli jsme ji špatně neodhadli. Tamara si uvědomovala, jak je Greg nevypočitatelný, viděla jeho neschopnost vážného vztahu. Ale přestože přiznávala, že by jí bez něj bylo lépe, nedokázala ho opustit.

Jako zkušení psychologové jsme se nechtěli smířit s tím, že se tak elegantní, inteligentní a úspěšná žena, jako je Tamara, nechá tak lehce vykolejit. Kde se vzala její náhlá bezmoc? Jak je možné, že člověk, který si dosud poradil s každým problémem, ztrácí svou sílu?

Neméně nepochopitelné bylo chování jejího partnera. Bylo očividné, že Greg Tamaru miluje, tak proč se tolik brání její blízkosti? Jistě jsme se mohli pustit do řady složitých psychologických úvah a zkoumání, nicméně nečekaně se objevila jednoduchá odpověď, která nám přinesla překvapivě hluboký vhled do celé situace.

OD TERAPEUTICKÉ ŠKOLKY K PÁROVÉ TERAPII

Přibližně ve stejné době, kdy Tamara chodila s Gregem, pracoval Amir na částečný úvazek v Terapeutické školce při Kolumbijské univerzitě. Pomáhal matkám, aby si  s pomocí attachmentové terapie vytvořily ke svým dětem bezpečné citové pouto. Terapie založená na teorii attachmentu byla natolik účinná, že se Amir rozhodl dozvědět se o ní víc. Objevil tak knihy Cindy Hazanové a Philipa Shavera, které ho velmi zaujaly; dozvěděl se z nich, že citové pouto, které spojuje partnery v dospělosti, je podobné tomu, jaké se vytváří v dětství mezi dětmi a jejich rodiči. Ve chvíli, kdy si uvědomil zákonitosti vztahového chování mezi dospělými, začal je sledovat všude okolo sebe. Porozuměl tomu, nakolik citové pouto ovlivňuje každodenní partnerský život a pochopil, že může být klíčem k řešení mnoha partnerských problémů.

Poté, co Amir učinil tento důležitý objev, zavolal své dlouholeté kamarádce Rachel. Pověděl jí vše o tom, jak kvalita citového pouta vytvořeného v dětství ovlivňuje partnerský život v dospělosti, a poprosil ji, zda by mu nepomohla přenést tyto informace z akademické půdy a vědeckých laboratoří do běžného života, tak aby mohly pomáhat lidem řešit jejich partnerské problémy. Rachel souhlasila a tak vznikla kniha, kterou právě držíte ve svých rukou.

TYPY CITOVÉHO POUTA/ATTACHMENTU: JISTÝ, ÚZKOSTNÝ A VYHÝBAVÝ

Teorie attachmentu (anglické slovo attachment bývá do češtiny překládáno jako citové pouto či vztahová vazba) popisuje tři hlavní typy citového pouta, které se vytvářejí u dětí na základě toho, jak se k nim chovají jejich matky. „Svůj“ typ attachmentu si dítě přenáší do dospělosti, kde zásadním způsobem ovlivňuje jeho partnerské vztahy. Jde především o to, nakolik partneři vyhledávají vzájemnou blízkost a jak na ni reagují. Lidé s tzv. jistým citovým poutem/attachmentem se v blízkém vztahu cítí dobře, jsou milující a chovají se vstřícně. Lidé s tzv. úzkostným citovým poutem/attachmentem touží po velké blízkosti; často ale mívají obavy, že je jejich partner dostatečně nemiluje a mnoho svého času tráví úvahami o svém vztahu. Lidé s tzv. vyhýbavým citovým poutem/attachmentem vnímají blízký vztah jako ohrožení své nezávislosti, a proto si raději drží svého partnera „od těla“.

Nejde však jen o blízkost, lidé s různými typy citového pouta/attachmentu se liší :

- v pohledu na blízkost a intimitu ve vztazích

- ve způsobu, jakým řeší konflikty

- ve svém postoji k sexu

- ve schopnosti vyjádřit jasně svá přání a své potřeby

- v očekáváních, která mají od svého partnera a vztahu jako takového

Všichni lidé okolo nás, ti, kteří právě vstoupili do partnerského vztahu, i ti, kteří v něm žijí posledních čtyřicet let, patří k jednomu ze tří výše zmíněných typů attachmentu, případně mohou patřit i ke čtvrtému (poměrně vzácnému) typu attachmentu, který je jejich kombinací. Jistý attachment má cca 50 % populace. Zbytek se dělí mezi několik typů nejistého attachmentu, a to nejistý úzkostný attachment má cca 20 % populace, nejistý vyhýbavý attachment cca 25 % populace a nejistý dezorganizovaný attachment (který je kombinací úzkostného a vyhýbavého citového pouta) má cca 5 % populace.

O typech citového pouta v dospělosti byly popsány stohy papírů a vydáno mnoho knih. Výzkumy znovu a znovu potvrdily jejich existenci napříč mnoha zeměmi a kulturami.

Pochopit vzorce vztahového chování, které jsou společné lidem s určitým typem citového pouta, je poměrně snadný a spolehlivý způsob, jak porozumět jejich vztahovému chování a předvídat jejich jednání v jakékoli partnerské situaci. Jedno z hlavních poselství teorie attachmentu zní, že v partnerství jsme naprogramováni jednat určitým předem daným způsobem.

Jak se utváří jednotlivé typy attachmentu?

Původně se předpokládalo, že typ citového pouta u dospělého člověka je výhradně důsledkem jeho výchovy v dětství. Panovala všeobecná domněnka, že váš stávající typ attachmentu je podmíněn způsobem, jakým o vás pečovali blízké vztahové osoby ve vašem raném dětství: pokud byli vaši rodiče citliví, emočně i fyzicky dostupní lidé reagující na všechny vaše potřeby, měli byste mít jistý typ citového pouta; pokud bylo jejich chování nespolehlivé a nekonzistentní, tj. někdy vám byli k dispozici a jindy zase ne, měli byste mít úzkostný typ citového pouta; pokud byli vaši rodiče odtažití a necitliví, tj. udržovali si emoční a/nebo fyzický odstup, měli byste mít vyhýbavý typ citového pouta; pokud vás vaši rodiče ohrožovali či nebyli schopni vás před ohrožením ochránit, měli byste mít dezorganizovaný typ citového pouta. Dnes ovšem víme, že typ attachmentu v dospělosti ovlivňuje i řada dalších faktorů jako genetika či další životní zkušenosti, tj. kvalita péče v raném dětství je pouze jedním z těchto faktorů. Více se o tom dozvíte v kapitole č. 7

TAMARA A GREG: POHLED OČIMA TEORIE ATTACHMENTU

Teorie attachmentu nám umožnila podívat se na vztah Tamary a Grega ze zcela nové perspektivy. Vztahové chování popsané u lidí s vyhýbavým attachmentem odpovídalo Gregovu jednání do posledního detailu – popisovalo způsob jeho uvažování, chování i vztahování se ke světu jako takovému; popisovalo jeho snahu udržet si odstup, neschopnost říci „Miluji tě!“, časté vyvolávání hádek, které bránilo posunout partnerský vztah zase o kousek dál stejně tak, jako Gregovu nutkavou potřebu hledat na Tamaře nové a nové chyby. Výsledky mnoha výzkumů ukazovaly, že jeho chování je výslednicí dvou protikladných potřeb – být v blízkém vztahu a udržet si svého partnera „od těla“. Nešlo o to, že by Tamaru „nemiloval“ nebo že by si myslel, že „není dost dobrá“ (to si o sobě myslela Tamara). Naopak – odstrkoval ji od sebe právě proto, že cítil rostoucí blízkost a intimitu.

Jak se ukázalo, ani Tamařino jednání nebylo nijak jedinečné. Teorie attachmentu uměla s překvapující přesností odhadnout i její vztahové chování – jednalo se totiž o myšlení a chování typické pro lidi s úzkostným attachmentem. Teorie předpovídala, že čím více se bude Greg odtahovat, tím více bude Tamara toužit po jeho blízkosti; předpovídala dlouhé hodiny strávené přemítáním o jejich vztahu a neschopnost soustředit se na práci; předpověděla i Tamařinu vysokou citlivost vůči všemu, co Greg řekne nebo udělá. Bylo předem jasné, že Tamara nikdy nenajde sílu Grega opustit, navzdory tomu, že by si to přála. Teorie attachmentu přinášela vysvětlení proč (navzdory svému bystrému rozumu i radám všech blízkých přátel) udělá cokoli, aby zůstala v jeho blízkosti.

Nejdůležitější ale bylo, že dávala odpověď na otázku, proč spolu ti dva nevycházejí, přestože se milují. Mluvili totiž zcela odlišnými jazyky a měli odlišné vztahové potřeby – zatímco Tamara toužila po fyzické a psychické blízkosti, Greg si přál uchovat si svou nezávislost a rostoucí blízkost ho děsila. Popis jejich vztahu byl až nepříjemně přesný. Působilo to, jakoby autoři teorie attachmentu tajně sledovali náš pár v jeho nejintimnějších chvílích či uměli číst jeho myšlenky. Psychologické teorie bývají poněkud neurčité a nechávají mnoho volného prostoru pro vlastní interpretaci, nicméně teorie attachmentu nám poskytla podrobný, na důkazech založený vhled do zdánlivě jedinečného vztahu.

Konec ukázky

Table of Contents

Titulní list

Věnování

Tiráž

Předmluva

Poznámka autorů

Úvod: Nové vědecké poznatky: Jak využít znalosti teorie attachmentu v párových vztazích?

1. kapitola: Jak porozumět chování druhého člověka

I. ČÁST: Vaše vztahové dovednosti: Jaké jsou vzorce vztahového chování typické pro jednotlivé typy citového pouta?

II. ČÁST: Tři typy citového pouta v každodenním životě

III. ČÁST: Když k sobě jednotlivé typy citového pouta „nepasují“

IV. Část: Budování „jistějšího“ vztahu: Jak zlepšit své vztahové dovednosti?