KRUHOVÝ OBJEZD

Irena Mondeková

Kruhový objezd

hrbím se

s černou kočkou

na římse domácího spiritismu

kouzlem voodoo  nohou kohoutí

v  temných zákoutích

nepobudu      na zrcátku drápek

za vsí  Rozpoutí hledám cestu

křižovatkou zkratek

Pohled z okna hotelu

nad Akademikem Běhounkem

slíznou polárku

našlehaných vrchů -

nezkrušeným mračnům

je dnes do běhu

Anděl už dávno chodí po horách

když auta pluží sobotní ráno

a chodci v závějích

nasazují francouzským holím

české protiskluzné bodce

Kornatění

zapomíná

neví co udělat

se soustem

syslí ve tvářích na horší časy

jako by mohlo kdy být hůř

POL-KNĚ-TE!

plecháčkem vytlouká do zdi

vzkazy

těm na fotografiích

Střípek I.

Jedu prstem po čáře na fasádě oprýskaného domu -

odbočím za roh  jako před čtyřiceti lety

na náš dvůr - odvrácenou stranu  náměstí v Chebu

Silák, bývalý boxer, se sluní na kempinkové židli

Obrovitou dlaní občas ulízne zpocenou přehazovačku

Vyhlíží zpod tmavých brýlí z balkónu

kdo  na něj kouká

a  hlavně zda kouká jeho drobná  paní v puntíkaté šatovce

která co chvíli také přehazuje

těžké duchny přes klepadlo na dvoře

Každý nádech její svobody

je sledován  pohledem z balkónu -

nelze mu donekonečna uhýbat

a tak  hlasem jako zadrhnutý zip

promluví k synkovi: pojď domů, Péťo-

můžeš si  hrát na Niki Laudu s angličáky od hodné tety

z Rakouska

Subtilní kudrnatý chlapec se za ní loudá...

Jednou v létě osiřela sbírka autíček  – rukojmí nesplnilo účel:

paní s chlapcem se nevrátila z návštěvy sestry

Na balkón brzy přibyla druhá látková židle

s blondýnkou  samý sval a šlacha

Bývalá kulturistka  nikdy nevětrala peřiny -

naučila se vracet facky:

skóre bylo po letech vyrovnáno

Můj ukazováček má zadřenou křídu  do kůže

a ještě chvíli to tak zůstane -

možná napořád

Klid po bouři

pobřežní  balvany s lišejníkem osprchoval příboj

vichr sklonil olivovník až k zemi

levitujeme vyrváni z kořenů

jako bychom nikdy žádné neměli

a vichřice leze do škvír okenic

ze soutěsek kde zakvílela stokrát jinak

strach se pravidelně pohupuje na stínítku lampy

nevadí že oliva se nedá jíst a mořská voda pít

svítá     odlesky opalizují na opálené kůži

neuvěříme klidu   hladké hladiny ticha

Ruth

/věnováno „dětem N.Wintona“/

cizí paní mi podala do vagónu

oknem své dvouleté děcko

s lahví mléka -

rozlilo se na podlahu hned při rozjezdu vlaku

oba jsme se rozplakali

úsměv mámy zůstal na peróně v Praze

uháníme vstříc dobrodružství

( za několik měsíců bude po válce - řekli nám doma)

hošík dostal čtverečky čokolády od ostatních dětí

cumlá je cestou místo mléka

přestupujeme na loď do Birminghamu

poprvé vidím moře

i když jen koutkem oka –  nesu chlapečka

a ze všech sil svírám naše kufříky

co jestli na rozkývaném můstku něco upustím

strach svazuje mé tělo

nedovolí zahledět se do snů ve vlnách

Střípek II.

Jdu prstem po čáře na fasádě oprýskaného domu -

odbočím za roh  jako před čtyřiceti lety

na  náš dvůr - odvrácenou stranu  náměstí v Chebu

Po dvoře jezdí dívka na kole

Nikdo na světě nemá krásnější vlasy ani kolo -

pomyslí si a zvedne nosík ještě výš

Oknem z  jejich domu uslyšela  akordeon:

čtrnáctiletá Pavla dobře  hraje     navštěvuje hudebku

Nevlastní otec a  matka  Pavly

dívky   s očima ve tvaru mandlí  (  inzerát –  osamělý starší muž hledá vdovu, děti vítány )

se chystají na procházku

Otčím blahosklonně pochválil  sváteční oběd

zavěsil  fotoaparát na krk alias býčí šíji

usměvavou mámu   na silné  předloktí

a půjdou  sladěným krokem  ke splavu v podhradí

Konec ukázky

Table of Contents

Titulní strana

Kruhový objezd

Pohled z okna hotelu

Kornatění

Střípek I.

Klid po bouři

Ruth

Střípek II.