Jamie McGuireová

Chodiaca katastrofa

Ukážka z elektronickej knihy

formát EPUB

Original title: Jamie McGuire: WALKING DISASTER

Copyright © 2013 by Jamie McGuire

Cover Concept by Damon.Za

Cover Art by Tony Mauro

Slovak edition © Fortuna Libri, Bratislava 2014

Translation © Marína Gálisová, 2014

Vydalo vydavateľstvo Fortuna Libri.

www.fortunalibri.sk

Redakčná a jazyková úprava Martina Korbová

Zodpovedná redaktorka Anna Kališková

Prvé vydanie

Táto kniha je fikcia. Mená, postavy, miesta a udalosti sú buď výtvorom autorkinej

fantázie, alebo sú použité fiktívne, a preto akákoľvek podobnosť so skutočnými

živými alebo mŕtvymi osobami, obchodnými spoločnosťami, udalosťami či miestami

je úplne náhodná.

Všetky práva vyhradené.

Nijaká časť tejto publikácie sa nesmie reprodukovať, ukladať do informačných

systémov ani rozširovať akýmkoľvek spôsobom, či už elektronicky, mechanicky,

fotografickou reprodukciou, alebo inými prostriedkami, bez písomného súhlasu

majiteľov práv.

ISBN 978-80-8142-260-7

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2014

Venujem Jeffovi,

ktorý je stále sexi a stále môj.

Prológ

N

APRIEK SPOTENÉMU ČELU A PRERÝVANÉMU DYCHU NEVYZERALA chorá. Jej pokožka nemala ten broskyňový odtieň, na ktorý som bol zvyknutý, a z očí jej zmizol jas, no stále bola krásna. Najkrajšia žena, akú som kedy videl.

Ruka jej klesla z postele. Mykla jedným prstom. Môj pohľad prešiel od jej polámaných žltých nechtov po tenkom predlaktí ku kostnatému plecu, až napokon zastal pri očiach. Pozerala na mňa spod privretých viečok, nadvihla ich len trochu, ale vedel som, že to robí kvôli mne – aby som mal istotu, že ma vidí. To som mal na nej rád. Keď sa na mňa pozrela, vždy ma videla. Nehľadela cezo mňa, nemyslela stále len na tých sto vecí, ktoré musela cez deň urobiť, a moje detské reči nepúšťala jedným uchom dnu, druhým von. Počúvala ma a tešila sa z toho, čo jej hovorím. Všetci ostatní mi len prikyvovali a nevnímali ma, ale ona nie. Ona bola iná.

„Travis,“ prehovorila zachrípnutým hlasom. Zakašlala a kútiky úst sa jej nadvihli v chabom úsmeve. „Poď ku mne, srdiečko. Neboj sa. Poď ku mne.“

Otec mi priložil prsty na šiju a jemne ma posunul k nej. Zároveň počúval, čo mu hovorí ošetrovateľka. Tá, ktorú volal Becky. Prvý raz k nám prišla pred niekoľkými dňami. Hoci mala jemný hlas a celkom milé oči, neobľúbil som si ju. Nevedel som prečo, ale bál som sa jej. Bál som sa toho, prečo je u nás. Vedel som, že nám chce pomáhať, no nevítal som ju, hoci ocko s ňou vychádzal dobre.

Znovu ma slabo štuchol a ja som prešiel niekoľko krokov, aby sa ma mama mohla dotknúť. Vystrela štíhle, pekne tvarované prsty a pohladkala ma po ruke. „Neboj sa, Travis,“ zašepkala. „Mamička ti len niečo povie.“

Strčil som si prst do úst a ohmatával som si ďasná. Keď som prikývol, mamin slabý úsmev sa rozšíril, a tak som odušu prikyvoval, len aby som ju potešil.

Z posledných síl sa ku mne nahla a potom sa nadýchla. „O niečo ťa poprosím a nebude to ľahké, synček. Viem, že to zvládneš, lebo si už veľký.“

Znovu som prikývol a opätoval som jej úsmev, hoci mi bolo do plaču. Vyzerala veľmi unavená a utrápená. Nezdalo sa mi vhodné, aby som sa na ňu usmieval, no vedel som, že ju poteší moja statočnosť. Preto som sa usiloval byť statočný.

„Travis, teraz ma počúvaj a dobre si zapamätaj, čo ti poviem. Nebude to ľahké. Neviem, či si pamätám, čo sa dialo, keď som mala tri roky, ale zdá sa...“ Zmĺkla, bolesť bola na chvíľu prisilná.

„Diane, máte priveľké bolesti?“ spýtala sa Becky a povolila infúziu.

Mama sa po chvíli uvoľnila. Nadýchla sa a znovu prehovorila.

„Sľúbiš to mamičke? Sľúbiš, že si zapamätáš, čo ti teraz poviem?“ Znovu som prikývol a ona mi položila ruku na líce. Tá ruka nebola veľmi teplá a zostala tam len niekoľko sekúnd, potom sa kŕčovito roztriasla a klesla na posteľ. „Predovšetkým, nehanbi sa za smútok. Za svoje pocity nemôžeš. Každý človek niečo cíti, to je normálne. Po druhé, zostaň dieťaťom čo najdlhšie. Hraj sa, Travis. Vystrájaj...“ Oči sa jej zahmlili. „Pomáhajte si s bratmi navzájom a pomáhajte aj otcovi. Raz vyrastiete a odsťahujete sa niekam inam, no ani potom sa nezabudnite vracať domov. Je to dôležité, rozumieš mi?“

Chcel som jej urobiť radosť, a tak som prikyvoval, až ma zabolel krk.

„Jedného dňa sa zaľúbiš, synček. Neuspokoj sa s hocikým. Vyber si dievča, ktoré nie je ľahké získať, také, o ktoré budeš musieť bojovať. A potom oň bojuj stále. Nikdy...“ zhlboka vydýchla, „nikdy neprestaň bojovať o to, čo chceš. A nikdy...“ stiahla obočie, „nikdy nezabudni, že mamička ťa ľúbi. Ľúbi ťa aj vtedy, keď ju už nevidíš.“ Po líci sa jej skotúľala slza. „Budem ťa ľúbiť navždy.“

Trhane sa nadýchla a rozkašlala sa.

„V poriadku,“ ozvala sa Becky a strčila si do uší čudné slúchadlá. Koniec tej veci so slúchadlami priložila mame na prsia. „Je čas na odpočinok.“

„Už nie je čas,“ šepla mama.

Becky sa pozrela na môjho otca. „Blíži sa to, pán Maddox. Mali by ste zvolať chlapcov, nech sa s ňou rozlúčia.“

Otec stisol pery a pokrútil hlavou. „Ešte nie,“ odvetil pridusene. „Nie som na to pripravený.“

„Jim, na stratu manželky nebudete nikdy pripravený. No ak ju necháte odísť bez rozlúčky s deťmi, budete si to vyčítať.“ Becky sa naňho významne pozrela.

Otec sa zamyslel, rukávom si utrel nos a prikývol. Z izby sa vyrútil tak prudko, akoby ho niečo rozzúrilo.

Hľadel som na mamu, videl som, ako namáhavo dýcha a ako Becky kontroluje čísla na prístroji vedľa nej. Dotkol som sa maminho zápästia. Beckine oči akoby videli niečo, čo som ja nevidel, a od strachu sa mi zdvihol žalúdok.

„Vieš, Travis,“ povedala Becky a zohla sa až ku mne, aby sme si mohli pozerať do očí, „liek, ktorý teraz tvojej mamičke dávam, ju uspí, no bude ťa počuť aj v spánku. Môžeš mamičke povedať, že ju ľúbiš a že ti bude chýbať. Určite začuje každé tvoje slovo.“

Pozrel som sa na mamu, ale rýchlo som pokrútil hlavou. „Nechcem, aby mi chýbala.“

Becky mi položila na plece mäkkú, teplú ruku. Presne to robila mama, keď ma utešovala. „Tvoja mamička by tu chcela zostať s tebou. Veľmi po tom túži. Ježiš ju však volá k sebe.“

Zamračil som sa. „Ja ju potrebujem väčšmi než Ježiš.“

Becky sa usmiala a pobozkala ma na temeno.

Ozvalo sa klopanie na dvere, tie sa otvorili a na prahu stál ocko. Okolo neho boli moji bratia a Becky ma za ruku priviedla k nim.

Trenton upieral oči na maminu posteľ. Taylor aj Tyler pozerali do všetkých kútov, len nie na mamu. Všetci mali na tvárach rovnakú hrôzu, akú som cítil aj ja, a to mi z akéhosi dôvodu dodalo odvahu.

Thomas sa postavil ku mne, vlastne o krok predo mňa, tak ako na dvore, keď chlapci od susedov zapárali do Tylera a Thomas ma chcel chrániť. „Mamička nevyzerá dobre,“ povedal.

Otec si odkašlal. „Mamička je už dlhšie veľmi chorá, chlapci, a teraz je čas... prišiel čas, aby...“ Stíchol.

Becky sa súcitne usmiala. „Vaša mamička už neje a nepije. Jej telo prestáva fungovať. Bude to pre vás veľmi ťažké, no mali by ste jej povedať, že ju ľúbite, že vám bude chýbať, ale že jej dovolíte odísť. Potrebuje od vás počuť, že jej nič nevyčítate.“

Moji bratia prikývli. Ja nie. Ja som to mame vyčítal. Nechcel som, aby odišla. Bolo mi jedno, či ju k sebe volá Ježiš, alebo hoci kto iný. Je to moja mamička a basta! Nech si Ježiš vezme nejakú starú babku, ktorá nemá malých synov a nemusí sa o nich starať. Zároveň som sa snažil zapamätať si všetko, čo mi povedala: Hraj sa. Navštevuj ocka. Bojuj o to, čo miluješ. To posledné ma znepokojilo. Miloval som mamičku, no asi som o ňu bojoval málo, keď teraz musí odísť.

Becky niečo pošepla otcovi do ucha. Pokrútil hlavou a potom kývol na mojich bratov. „Dobre, chlapci, rozlúčte sa. Thomas, ty potom uložíš mladších do postele. To ostatné už vidieť nemusia.“

„Áno, ocko,“ prikývol Thomas. Premáhal sa, ale oči mal rovnako smutné ako ja.

Thomas mamičke niečo povedal, potom jej do uší šepkali Taylor a Tyler. Trenton sa rozplakal a dlho ju objímal. Všetci jej hovorili, že môže odísť, že jej to nevyčítajú. Všetci okrem mňa. Mamička nikomu z nás neodpovedala.

Thomas ma potiahol za ruku a vyviedol ma z jej izby. Kráčal som s ním pospiatky až do chodby. Presviedčal som sa, že mama len zaspáva, no bol som zmätený. Thomas ma vzal na ruky a niesol ma hore schodmi. Keď cez stenu prenikol otcov nárek, zrýchlil.

„Čo ti povedala?“ spýtal sa Thomas a pustil vodu do vane.

Neodpovedal som. Počul som jeho otázku a pamätal som si mamine slová, ale nevládal som sa ani rozplakať, ani prehovoriť.

Thomas mi vyzliekol špinavé tričko, šortky aj slipy s obrázkom Rušňa Tomáša. Veci hodil na dlážku. „A teraz sa okúpeš, braček.“ Zdvihol ma a posadil ma do teplej vody, namočil malý uterák a vyžmýkal mi ho na hlavu. Ani som nežmurkol. Dokonca som si nezakryl tvár, hoci vodu v očiach som neznášal.

„Včera mi mama povedala, aby som sa postaral o teba, o dvojčatá aj o otca.“ Thomas zopol ruky, položil ich na okraj vane a oprel si o ne bradu. „Urobím to, jasné? Postarám sa o vás, Trav. Nemusíš sa ničoho báť. Mamička nám bude všetkým chýbať, no netráp sa. Postarám sa, aby bolo všetko v poriadku. Sľubujem.“

Chcel som prikývnuť, chcel som ho objať, ale nešlo to. Mal som bojovať o mamičku, a namiesto toho som sedel na poschodí v teplej vode, nehybný ako socha. Sklamal som ju. Aspoň som jej v duchu sľúbil, že len čo sa mi znovu rozhýbe telo, urobím všetko, o čo ma žiadala. Keď zmizne smútok, budem vystrájať a budem bojovať. Stále. Zo všetkých síl.

Prvá kapitola

Holubička

D

OKELU AJ SO SUPMI! VYDRŽIA ČAKAŤ CELÉ HODINY. DNI AJ NOCI. Pozerajú rovno cez vás, vyberajú si miesta, na ktoré najskôr za útočia, tie najsladšie, najmäkšie kusy mäsa, prípadne tie, ku ktorým sa najľahšie dostanú.

Jedno však nevedia, nikdy to nepredpokladali. Nemajú potuchy, že ich korisť svoju slabosť len hrá. Tentoraz budú supy ťahať za kratší koniec. Práve vtedy, keď si pomyslia, že stačí už len trpezlivo vyčkať, kým naposledy vydýchnete, sa obrátite proti nim. Vtedy použijete svoju tajnú zbraň – absolútny nedostatok rešpektu pred si tuáciou, ktorú oni považujú za nemennú. Vzbúrite sa proti tomu, čo si všetci navykli brať ako samozrejmosť.

Ukážete im, že na to zvysoka kašlete. Bude to šok!

Je fuk, či je tým supom protivník v Kruhu, hociktorý ma gor, ktorý vás uráža a pokúša sa odhaliť vaše slabé miesta, alebo žena, ktorá vás chce spútať. Týmto spôsobom dostanete každého z nich.

Od detstva som si dával pozor, aby som žil presne takto. Hlupáci s mäkkým srdcom, ochotní odovzdať dušu hocijakej vypočítavej potvore, ak sa na nich usmiala, to nechápali. Ibaže napokon sa mi vždy podarilo plávať proti prúdu. Vždy som sa zo všetkého vylízal. Ak to chcete počuť, podľa mňa si skôr oni zvolili ťažšiu cestu. Ja som sa vykašlal na city, nahradil som ich otupenosťou, prípadne zlosťou, lebo tú možno oveľa ľahšie ovládať. Potom to už bolo jednoduché. Zraniteľný je iba ten, kto niečo cíti. Občas som sa bratom, bratrancom či kamarátom pokúšal vysvetliť, v čom robia chybu. Neverili mi. A potom som videl, ako ronia slzy alebo znášajú bezsenné noci kvôli nejakej suke na vysokých opätkoch, ktorá o nich aj tak nemá záujem. Nerozumel som tomu. Ak je na svete žena, kvôli ktorej stojí za to smútiť, nedá sa získať tak ľahko. To nie je dievča, ktoré len tak opriete o pohovku. Nepôjde s vami už v prvý večer do postele.

Tí dobráci moje teórie ignorovali, lebo podľa nich svet funguje inak. Príťažlivosť, sex, zamilovanosť, láska – a potom sklamanie. Tak to nasledovalo jedno za druhým v ich živote. Vždy a všade.

U mňa nie. Ani náhodou!

Už dávno som sa rozhodol, že supy sa stanú mojou korisťou. Lenže potom sa niečo udialo. Objavila sa holubica. Teda Holubička. Typ dievčaťa, ktoré nikomu nešliape na päty, ktoré sa stará len o seba, nikam zbytočne nestrká nos, žije si po svojom, nikoho neotravuje svojimi nárokmi, svojím sebectvom. Má guráž. Je to dievča, čo sa s vami vie aj porozprávať. Inteligentná. A tiež super kočka. No okrem toho vie dobre voliť slová. Ten zriedkavý typ, ktorý si hľadá partnera na celý život. Nezískate ju, kým ju nepresvedčíte, že vám môže veriť.

Keď som stál pri otvorených dverách do môjho bytu a z ciga rety som odklepával posledné vločky popola, v mysli sa mi zjavil obraz toho dievčaťa v ružovom svetríku postriekanom krvou. Dievčina v mojom Kruhu. Bez dlhého uvažovania som ju vtedy nazval Holubička. Ešte to bola len hlúpa prezývka, ktorá ju mala strápniť a znervózniť. Jej tvár zafŕkaná od krvi, naširoko roztvorené oči... Navonok vyzerala nevinná, ale bolo mi jasné, že ten dojem náročky vyvoláva slušným oblečením. Zahnal som tú spomienku a otupene som sa pozrel do obývačky.

Megan, rozvalená na pohovke, zízala na televíziu. Vyzerala unudene, a tak mi zišlo na um, čo ešte v mojom byte robí. Väčšinou si pobalila veci a vypadla, len čo som ju pretiahol.

Potisol som dvere, aby zaškrípali. Odkašlal som si a za popruhy som z dlážky zdvihol ruksak. „Maj sa. Odchádzam.“

Posadila sa, labužnícky sa povystierala a vzala do ruky obrovskú kabelku s reťazou namiesto remienka. Nevedel som si predstaviť, či má vôbec dosť vecí, ktoré by do nej napchala. Prehodila si reťaz cez plece, obula si topánky na vysokých opätkoch a odkráčala k dverám.

„Ak by si sa nudil, pošli mi esemesku,“ prehodila na odchode a krátko sa pozrela mojím smerom. Nasadila si velikánske slnečné okuliare a kráľovským krokom zišla po schodoch, akoby ju vôbec netrápilo, že som ju poslal do kelu. Megan bola práve vďaka svojej ľahostajnosti jedna z mála dievčat, ktoré sa v mojom byte vyskytli aj opakovane. Nežobronila o záväzný vzťah, nerobila mi scény. Uspokojila sa s tým, čo medzi nami bolo, a zariadila sa po svojom, aby z toho mala čo najviac.

Bolo jesenné ráno a slnko sa odrážalo od mojej motorky. Počkal som, kým Megan vyjde autom z parkoviska pred domom, potom som zbehol dole a cestou som si zazipsoval bundu. O polhodinu ma čakal seminár z humanitných vied s Rueserom. Jemu bolo našťastie jedno, či budem meškať. Tak načo by som sa kvôli nemu pretrhol?

„Počkaj!“ ozval sa zrazu za mnou hlas.

Vo dverách do bytu poskakoval na jednej nohe Shepley, bol bez trička a naťahoval si ponožku. „Už večer som sa ťa na to chcel spýtať. Čo si to pri zápase povedal Marekovi? Niečo si mu pošepkal do ucha. Vyzeral, že je z toho vedľa.“

„Poďakoval som sa mu, že nedávno na celý víkend zmizol z mesta. Vďaka tomu som zistil, že jeho matka je v posteli šelma.“

Shepley sa na mňa neveriaco pozrel. „Naozaj? Neverím.“

„Nie. Počul som od Cami, že v okrese Jones má nejaký záznam za nelegálne pitie alkoholu.“

Pokrútil hlavou a potom uprel zrak na pohovku. „Ty si tu nechal Megan aj cez noc?“

„Jasné, že nie, Shep. Čo ma nepoznáš?“

„Chceš povedať, že dobehla ráno na rýchlovku? Pred seminármi? Zaujímavý spôsob, ako si ťa na ten deň rezervovať.“

„Podľa teba to myslela takto?“

„Jasné, aby všetky ostatné dostali už len zvyšky po nej.“ Shepley pokrčil plecami. „Len sám Boh vie, ako tá rozmýšľa. Možno vôbec neuvažuje. Počúvaj, musím odviezť Americu do školy. Vezmem aj teba?“

„Nie, uvidíme sa neskôr.“ Nasadil som si slnečné okuliare značky Oakley. „Ak chceš, America sa môže posadiť za mňa na motorku.“

Shepley zmraštil tvár. „To... radšej nie.“

Pobavil ma. Vysadol som na harleyku a túroval som motor. Hoci som často zvádzal kamarátky Shepovho dievčaťa, ju rozhodne nie. To bola hranica, ktorú som sa nechystal prekročiť. Len čo Shep o nejakú babu prejavil záujem, ja som ju prestal registrovať. Shep to vedel, ale rád ma podpichoval.

Za klubovňou bratstva Sigma Tau som sa stretol s Adamom. Adam organizoval Kruh. Pri zápase preberal stávky, vyplácal výhry, na druhý deň porátal, čo sme zarobili, všetko mi odovzdal a ja som mu z toho oddelil percentá, ktoré mu patrili. Obaja sme si prišli na svoje. Náš vzťah bol čisto obchodný, a preto sme boli najradšej, keď bol aj nekomplikovaný. Kým ma Adam vyplácal, nerobil som mu problémy, a on ich, pochopiteľne, nerobil mne, keďže netúžil po výprasku.

Vybral som sa do univerzitnej jedálne a tesne pred kovovými dvojkrídlovými dverami sa mi do cesty postavili dve známe firmy. Lexi a Ashley.

„Ahoj, Trav,“ zatiahla Lexi a vypla hrudník. Z výstrihu na ružovom tričku sa jej drali dva silikónové prsníky opálené v soláriu. Najmä pre tieto prednosti som ju túžil ešte niekedy pretiahnuť, lenže vždy som si pripomenul, že raz naozaj stačilo. Pišťala ako balón, keď z neho pomaly uniká vzduch, a nielen pri sexe. Nehovoriac o tom, že noc po našom vystrájaní na pohovke sa s ňou pohotovo vyspal Nathan Squalor.

„Ahoj, Lex.“

Zahasil som cigaretu a hodil som ju do koša. Čo najrýchlejšie som popri Lexi prešiel k dverám. Niežeby som sa už nevedel dočkať zvädnutej zeleniny, suchého mäsa a prezretého ovocia, ktoré nám servírovali každý deň. Musel som vypadnúť od Lexi. Ježišmária, ten jej hlas by vyhral preteky v psom zavýjaní a deckám by určite pripomenul nejakú smiešnu postavičku z animovaného filmu.

No mohol som gániť, koľko som chcel. Baby sa vybrali za mnou.

„Shep.“ Kývol som mu hlavou. Sedel za stolom s Americou a smial sa, obklopený kamarátmi. Holubička, tá, ktorú som prvý raz videl na zápase, sedela oproti nemu a umelou vidličkou si napichovala kúsky jedla. Môj hlas asi prebudil jej zvedavosť. Cítil som, ako ma jej veľké oči sledujú až na koniec stola, kde som si našiel miesto a položil tácňu.

Lexi sa zachichotala a mňa skoro porazilo. Ledva som sa ovládol. Len čo som sa posadil, tá zmachlená ženská si zmýlila moje koleno so stoličkou.

Niekoľkí chalani z futbalového tímu ma pozorovali s otvorenými ústami, akoby to bol ktovieaký výkon, že sa na mňa lepia dve silikónové sliepky.

Lexi vkĺzla rukou pod stôl a pevne ma chytila za stehno. Jej dlaň sa vybrala vyššie po vnútornom šve mojich džínsov a ja som sa trochu rozkročil. Čakal som, kedy dorazí do cieľa a trochu sa so mnou pohrá.

Tesne predtým, ako sa jej ruka ocitla tam, kam mala namierené, som začul, že America čosi hlasno zamrmlala.

„Uf, tuším sa mi časť potravy vrátila do ústnej dutiny.“

Lexi stuhla a obrátila sa. „Počula som to, ty špina.“

Popri tvári jej preletel rožok a spadol na dlážku. Pozrel som na Shepa, Shep na mňa, a v tej chvíli som prudko mykol oboma nohami.

Lexin zadok sťažka pristál na dlaždiciach. Musím priznať, že keď som počul ten pleskot, trochu ma to vzrušilo.

Zmizla a ani veľmi nešomrala. Shepley však moje gesto ocenil, a to mi stačilo. Typy ako Lexi znášam len dovtedy, kým ma nenaštvú. Mám totiž jedno pravidlo – rešpekt. Kto chce byť so mnou zadobre, musí rešpektovať mňa, moju rodinu a mojich priateľov. Dopekla, ešte aj niektorí moji nepriatelia si zaslúžia úctu! Preto sa radšej nestýkam s ľuďmi, ktorí nepochopili túto základnú lekciu slušného správania. Ženám, ktoré sa ocitli v mojom byte, sa to možno zdalo pokrytecké, no keby mali dosť sebaúcty, ja by som im ten rešpekt priznal.

Žmurkol som na Americu, očividne spokojnú, prikývol som Shepleymu a znovu som zahryzol do toho, čo mi kuchárky capli na tanier.

„Včera si sa zase parádne rozbehol, Besný pes,“ poznamenal Chris Jenks a hodil do mňa z druhej strany stola kúsok opraženého pečiva.

„Čuš, idiot,“ zahriakol ho Brazil svojím typickým tichým hlasom. „Ak sa Adam dopočuje, že o tom rozprávaš medzi ľuďmi, už ťa nikdy nepustí na zápas.“

„Aha, no dobre,“ pokrčil plecami.

Šiel som vyklopiť záhadnú zmes do odpadu a vrátil som sa na miesto. Stiahol som obočie. „A už ma tak nevolaj.“

„Ako ťa nemám volať? Besný pes?“

„Hej.“

„Prečo? To je tvoja prezývka z Kruhu, nie? Znie trochu ako umelecké meno striptéra.“

Prebodol som Jenksa pohľadom. „Nemohol by si chvíľu čušať? Možno sa ti tá diera na ksichte zahojí.“

Ten červ mi vždy liezol na nervy.

„Jasné, Travis. Stačí povedať.“ Nervózne sa zasmial, zobral si svoje veci a zamieril von.

Onedlho bola jedáleň skoro prázdna. Shepley s Americou však zostali a bavili sa s jej kamarátkou. Tá mala dlhé zvlnené vlasy a pokožku po letných prázdninách stále prirodzene opálenú. Už som videl aj väčšie prsia, ale jej oči... mali zvláštnu sivú farbu. Ten odtieň mi bol akýsi známy.

Viem, že prvý raz som ju videl včera v Kruhu. Predtým určite nie. No jej tvár mi niečo pripomínala a nevedel som čo.

Vstal som a prešiel som k nej. Vlasy mala ako pornohviezda a tváričku ako anjel. Oči v tvare mandlí, výnimočne krásne. Odrazu som to uvidel. Pod maskou krásnej nevinnosti sa skrývalo niečo iné – chladné a vypočítavé. Ešte aj vtedy, keď sa usmiala, hriech z nej priam sálal, mala ho v sebe tak hlboko zakorenený, že ho nemohol zakryť nijaký slušný kašmírový svetrík. Tie oči svietili nad malým nosom a jemnými črtami. Všetci ostatní v nej videli len čistotu a naivitu, ale mne bolo jasné, že to dievča niečo skrýva. Vedel som to iba preto, lebo som v sebe niesol rovnaký hriech. Rozdiel medzi nami spočíval v tom, že ona hriech väznila a ja som ho pravidelne vypúšťal na slobodu.

Zadíval som sa na Shepleyho, až kým nepocítil môj pohľad. Obzrel sa a ja som kývol bradou k tej malej.

Kto je to? naznačil som ústami otázku.

Shepley sa len zmätene zamračil.

Tamtá, opäť som pohol perami.

Shepleymu sa zdvihli kútiky úst v tom protivnom úškrne, ktorý nasadil zakaždým, keď sa ma chystal naštvať.

„Čo?“ zakričal oveľa hlasnejšie, než bolo nutné.

Dotyčná už vedela, že sa bavíme o nej. Odhadol som to, hoci skláňala hlavu a tvárila sa, že nič nepočuje.

Stačilo mi šesťdesiat sekúnd v prítomnosti Abby Abernathyovej, aby som zistil dve veci. Po prvé, že toho veľa nenahovorí, a po druhé, že keď otvorí ústa, vie byť protivná. Bohvieprečo som jej to nielen odpustil, ale ešte sa mi to aj páčilo. Tvárila sa ako drsné dievča, aby odradila takých ako ja, no tým väčšmi som sa jej snažil dostať pod kožu.

Už aspoň tretí alebo aj štvrtý raz vyvrátila oči dohora. Liezol som jej na nervy a dosť ma to bavilo. Dievčatá na mňa zvyčajne nereagujú s čírym odporom, ani keď im ukazujem, kde sú dvere.

Keď nezabrali ani najkrajšie úsmevy, zmenil som taktiku.

„Máš tik?“ opýtal som sa jej.

„Prosím?“

„Či máš tik. Vieš, stále sa ti vykrúcajú očné gule.“ Stavím sa, že keby pohľadom vedela vraždiť, bol by som tam na dlážke vykrvácal. Takto som sa mohol smiať. Mudráčka, navyše drzá ako ploštica. Čoraz väčšmi sa mi páčila.

Sklonil som sa k jej tvári. „Tie tvoje oči sú celkom schopné. Hej, akú majú farbu? Je to sivá?“

Okamžite sklonila hlavu, až jej vlasy zakryli tvár. Zásah, človeče! Znervóznil som ju, takže robím pokroky.

To už zasiahla America, čo som jej nemohol zazlievať. Mala na pamäti ten nekonečný rad dievčat, ktorý sa premlel mojím bytom. Nechcel som Americu naštvať, ibaže tentoraz nevyzerala nazlostene. Bola skôr pobavená.

„Nie si jej typ,“ upozornila ma.

Prijal som jej pravidlá a naoko urazene som vytreštil oči. „Ja sa páčim všetkým!“

Holubička sa na mňa pozrela a usmiala sa. Pri srdci som pocí til akési teplo, ale asi to bol len dôsledok šialenej túžby oprieť tú kočku o pohovku. Bola iná ako väčšina dievčat a zmena je vždy osvieženie.

„Aha! Úsmev,“ povedal som. To slovo celkom nesedelo, lebo to nebol len úsmev, bol to najkrajší úsmev, aký som kedy videl. No nemienil som si pokašlať stratégiu, práve keď začínala zaberať. „Takže nie som celkom skazený sviniar!“ Žmurkol som na ňu. „Tešilo ma, Holubička.“

Vstal som, obišiel som stôl a pošepol som Americe do ucha: „Pomôž mi s ňou, prosím ťa. Sľubujem, že sa budem správať ako dokonalý džentlmen.“

Doletel ku mne hranolček.

„Nepchaj pysk do ucha mojej baby, Trav!“

Cúvol som, pre istotu som zdvihol ruky nad hlavu a pridal ten najnevinnejší úsmev, aký ovládam. „Ja nič! Len spoločensky žijem!“ Cestou pospiatky k dverám som si všimol skupinku dievčat. Len čo som ich otvoril, nahrnuli sa dnu ako stádo oviec, kým som stihol vypadnúť.

Už dávno mi život neprihral takúto výzvu. Najčudnejšie na tom bolo, že som tú novú ani netúžil pretiahnuť. Štvalo ma, že ma možno považuje za totálneho sviniara, ale ešte väčšmi ma štvalo, že ma to vôbec štve. Tak či onak, prvý raz po veľmi dlhom čase sa predo mnou objavil niekto, koho som nemal prečítaného. Holubička bola presný opak dievčat, ktoré som zatiaľ stretol, a potreboval som zistiť, prečo je taká, aká je.

chaneyho seminár bol plný a ja som bral schody po dva, potom som sa preplietol pomedzi holé nohy, ktoré obklopovali moje miesto.

„Dámy,“ kývol som spolužiačkam na pozdrav.

Jednohlasne vzdychli a zamrmlali odpoveď.

Supy. Alebo supice? Polovicu z nich som dostal ešte v prvom ročníku, druhá polovica sa vyváľala na mojej pohovke pred jesennými prázdninami. Okrem dievčaťa na samom konci radu, ktoré sa na mňa krivo usmialo. Sophia. Začervenala sa tak prudko, akoby jej na tvár preskočil oheň. Vedel som, že spala s niekoľkými chalanmi z bratstva. Bolo mi známe, s koľkými ďalšími dievčatami spali oni, a tiež to, že Sophia na bezpečný sex zvysoka kašle. Tak som si vyrátal, že by to s ňou bolo zbytočne riskantné, lebo ja si na bezpečnom sexe zakladám.

Oprela sa o lakte a nahla sa dopredu, aby mi lepšie videla do očí. Takmer ma striaslo, no ovládol som sa. Nie, táto za nijakú reakciu nestojí.

Brunetka v rade predo mnou sa obrátila a zamávala mihalnicami. „Ahoj, Travis. Počula som, že Sig Tau chystá večierok.“

„Nie,“ odvetil som automaticky.

Odula pery. „Ale... keď si mi to spomínal, myslela som si, že tam chceš ísť.“

Zasmial som sa. „Ja som na ten večierok nadával. To je nie čo iné.“

Blondína vedľa mňa sa obrátila. „Každý vie, že Travis Maddox na večierky pre páry nechodí. Vybrala si si nesprávneho, Chrissy.“

„Naozaj? Teba sa nikto nepýtal,“ odsekla zamračená Chrissy.

Kým sa škriepili, všimol som si, že do triedy vbehla Abby. Tesne predtým, než zazvonilo, pristála v prvom rade.

Ani som si nestihol v duchu položiť otázku, prečo to robím, len som vzal papier, pero som si strčil do úst, poklusom som zbehol po schodoch a vkĺzol som na miesto vedľa nej.

Výraz na jej tvári bol viac než zábavný a z akéhosi dôvodu mi v tele rozprúdil adrenalínovú vlnu. Takú som inokedy cítil len pred zápasom.

„Fajn. Môžeš mi robiť poznámky.“

Bola zhnusená, a to ma potešilo. Na rozdiel od väčšiny dievčat, nekonečne nudných, ma zaujala. Dokonca pobavila. Nezapô sobil som na ňu, teda rozhodne nie pozitívne. Zdalo sa, že sa jej v mojej prítomnosti dvíha žalúdok, a mne to ktovie prečo pripadalo milé.

Zišlo mi na um, že musím zistiť, či ma úprimne nenávidí, alebo len robí drahoty. Nahol som sa tesne k nej. „Prepáč... urazil som ťa niečím?“

Trochu jej zmäkol pohľad a pokrútila hlavou. Nie, nenávisť ku mne necíti. Len by ju chcela cítiť. Takže mám pred ňou náskok a túto hru môžeme hrať dvaja.

„Tak aký máš problém?“

„Nevyspím sa s tebou. Môžeš to rovno vzdať,“ odpovedala a vyznelo to skoro zahanbene.

Paráda! Bude to zábavné. „Netvrdím, že chcem, aby si sa so mnou vyspala.“ Tváril som sa, že zamyslene hľadím na strop. „Alebo som to už povedal? Čo keby si dnes večer prišla aj s Americou za mnou?“

Ohrnula nos, akoby zacítila pach hniloby.

„Len pekne príď. Prisahám, že s tebou nebudem ani len flirtovať.“

„Ešte si to rozmyslím.“

Zaťal som pery, aby si nevšimla, že mi je do smiechu. Nie, tá to predo mnou neroztiahne nohy ako sliepky, čo sedia tam hore. Obzrel som sa a všetky ju prebodávali pohľadmi. Vedeli to rovnako ako ja. Abby je iná. Abby mi nič nedá zadarmo. Na rozdiel od nich.

Načmáral som tri obrázky, ktoré vyzerali ako návrhy na tetovanie, a asi dvadsať kociek. Potom sa seminár skončil. Kým ma ktokoľvek stihol zastaviť, vykročil som po chodbách. Sotva som vyšiel von, Abby už bola asi dvadsať metrov predo mnou.

Dopekla! Ona predo mnou uteká! Zrýchlil som a dobehol som ju. „Tak čo, už si si to rozmyslela?“

„Travis,“ zatiahlo akési dievča a na prst si koketne nakrúcalo pramienok vlasov. Abby ani nespomalila a ja som zostal s tým dievčaťom, hoci ma z jeho rečí šlo poraziť.

„Prepáč, ja...“

„Som Heather.“

„Prepáč, Heather. Musím... ponáhľam sa.“

Objala ma, ja som ju ťapol po zadku, vyvliekol som sa z jej zovretia a hnal som sa ďalej. Ešte stále mi nebola ani len povedomá.

Nestihol som si spomenúť, odkiaľ Heather poznám, keď sa mi v zornom poli objavili Abbine dlhé opálené nohy. Strčil som si do úst cigaretu a doklusal som k nej. „Kde sme skončili? Aha... mala si si niečo rozmyslieť.“

„O čom to hovoríš?“

„Už si si rozmyslela, či ku mne prídeš?“

„Ak poviem áno, odlepíš sa odo mňa?“

Tváril som sa, že ten návrh zvažujem, a prikývol som. „Áno.“

„Dobre, prídem.“

To ti tak verím! „Kedy?“

„Dnes večer.“

Zastal som. Toto nebude len tak, určite má niečo za lubom. Skutočne som nečakal, že prevezme iniciatívu. „Super,“ prikývol som, akoby ma vôbec neprekvapila. „Tak sa uvidíme, Holubička.“

Už sa neobzrela, odišla a zdalo sa, že si z nášho rozhovoru nič nerobí. Zmizla za rohom, kam šli aj ostatní študenti.

Zazrel som Shepleyho bielu bejzbalovú čiapku. Vôbec sa neponáhľal na počítačový seminár. Namrzene som sa zamračil, lebo som tam nechodil rád. Dnes už vari všetci vedia pracovať s počítačmi, načo sú nám semináre?

Pripojil som sa k Shepleymu a k Americe, ktorí sa zaradili medzi študentov na hlavnom chodníku. America sa zasmiala a dívala sa, ako sa do mňa jej frajer pustil. America bola pekná, dokonca vedela súvisle rozprávať a občas dokázala byť aj vtipná. Páčilo sa mi na nej najmä to, že niekoľko týždňov po prvom rande so Shepom do nášho bytu ani len nevkročila, a aj po tom, čo si tam spolu v objatí pozreli film, sa vrátila do internátu.

Mal som však silný pocit, že skúšobné obdobie pred prvým sexom so Shepleym sa blíži k záveru.

„Ahoj, America,“ kývol som jej hlavou.

„Ako žiješ, Trav?“ spýtala sa. Venovala mi priateľský úsmev, ale hneď sa pohľadom vrátila k Shepovi.

Mal šťastie. Takých dievčat nie je na svete veľa.

„Už pôjdem,“ ukázala America na internát za rohom. Objala Shepa okolo krku a pobozkala ho. On ju chytil na bokoch za tričko a pritiahol k sebe, až po chvíli ju pustil.

Posledný raz nám zamávala a dobehla svojho kamaráta Fincha, ktorý čakal pred vchodom.

„Nejako si sa do nej zamiloval, čo?“ štuchol som Shepa do pleca.

On ma poriadne sotil. „Teba do toho nič nie je.“

„Nemá náhodou sestru?“

„America je jedináčik. A jej kamarátkam daj radšej pokoj, Trav. Myslím to vážne.“

To varovanie nebolo nutné. Shepleyho oči vždy odrážali jeho pocity ako zrkadlo a tentoraz boli stopercentne vážne – možno trochu zúfalé. Či sa do nej zamiloval? Smrteľne.

„Hovoríš o Abby.“

Zamračil sa. „Hovorím o všetkých jej kamarátkach. Aj o kamarátoch, ak by si pomyslel na Fincha. Daj im pokoj.“

„Bratranec!“ Uškrnul som sa a ovinul som mu ruku okolo krku. „Ty si zamilovaný! Človeče, normálne si ma dojal!“

„Už čuš,“ zavrčal. „Len mi konečne sľúb, že sa k jej kamarátkam ani nepriblížiš.“

„Nič nesľubujem,“ odsekol som a usmial som sa od ucha k uchu.

Table of Contents

Titulná strana

Prológ

1. - 9.

Prvá kapitola

Holubička

Druhá kapitola

Tretia kapitola

Štvrtá kapitola

Piata kapitola

Šiesta kapitola

Siedma kapitola

Ôsma kapitola

Deviata kapitola

10. - 19.

Desiata kapitola

Jedenásta kapitola

Dvanásta kapitola

Trinásta kapitola

Štrnásta kapitola

Pätnásta kapitola

Šestnásta kapitola

Sedemnásta kapitola

Osemnásta kapitola

Devätnásta kapitola

20. - 28.

Dvadsiata kapitola

Dvadsiata prvá kapitola

Dvadsiata druhá kapitola

Dvadsiata tretia kapitola

Dvadsiata štvrtá kapitola

Dvadsiata piata kapitola

Dvadsiata šiesta kapitola

Dvadsiata siedma kapitola

Dvadsiata ôsma kapitola