EDICE

DELFÍN

SVAZEK STÝ

DEVADESÁTÝ

OSMÝ

SVATAVA

AUBRECHTOVÁ

NÁVŠTĚVY

TRIÁDA

2018

Svatava

Aubrechtová

Návštěvy

© Svatava Aubrechtová, 2018

ISBN 978-80-7474-231-6

ISBN (PDF) 978-80-7474-245-3

ISBN (ePub) 978-80-7474-246-0

ISBN (mobi) 978-80-7474-247-7

Patrně není nevinnější a pěknější a svým smyslem, s jistotou, pozoruhodnější záměr lidského konání než zavítat k někomu, či někoho uvítat – navštívit se. Sotva bychom nalezli v životě člověka úkon mystičtější, ačkoli tak všední.

CYPRIAN KAMIL NORWID

Arkánum gravitací

Lunapark, těsný

stan, starý

akrobat, chatrné

paraple, lano,

kus nad zemí, akrobat, v sobě

ulitý jak cín, balancuje. Díky

Bohu, bohudík, řekne si, když

se udrží, skrovný

akrobat, skromný

stan, kus nad zemí

labutě jej oblétají, houf

laminátových labutí.

Passio

Co dělat v cizím

městě večer a když

se tmí? V katedrále

nešpory, z boční kaple

rozptýlený svit, loď

ve tmě. Září

budova vedle, zní

hudba z ní, večery

tanga. V dómu,

v ticho mezi verše

žalmů, stápí se: – Dotkni

se mne. Čtyři rohy

parketu, čtyři

jeviště, do záře

vlíná pár za

párem, abrazo, caricias, ven

y va, tichá těla,

sélah. Ze tmy

svatá Anna sama

třetí, svatá Marie také

by rády zpívaly – Plná

smíchu naše ústa,

a Ježíšek – Rty moje

plné radosti, jak

ale mohou, když jim

tváře zuráželi

ikonoklasti? Bien

parado, holubice

postříbřené z ryzího

zlata! Co dělat?

Stabilita

V okamžiku, kdy se dítě

snaží zamaskovat pád,

dospívá. A začne se vyhýbat

limitům rovnováh. A když

nevyhnutelně klopýtne? Jako každý

virtuoz zahraje lehce

falešně, takže se zdá,

čeho se chytíš, objímáš.

Katecheze

– Spravedlivý!! Velemoudrý!!!

Hosté, hledíme si šálků, káva,

z čerstvé máty čaj a jako

by tu nebyla.

– A práva nepravá dal?!

Z jasmínových perel čaj, sotto

voce smyčce, jestlipak

mi taky hrábne?

– Že i zvěři nekázal nasadit líce druhého??

A jako

by se nedělo.

Klece

Zmije rozšlehané hůlčičkou, tetička

Mařenka se mstí, snad

jen proto chodí na houby, – Pomsta

je cukrář! My rozpačití nad každým

ubitým hadem, jejím vášnivým

hněvem, vždyť víme jak

to bylo s její láskou a že se z toho

pomátla. A teď

ta Goura victoria, co mi nikdy

nezapadla do přízně pro tetinu

podobu. Voliéry plny ptactva, křik

výstražný, křik vábení, křik hnízd, mezi

tím, sotva

k zaslechnutí, neznalý

systematiky, pták

dožaduje se

člověka. Podél sítě

zdušený, důvěřivý

hlas, podle pletiva, jednoho

z obou stran, a co

dál, ty

a já, vylidnil se pavilon,

zamyká se zahrada.

Kterékoli z míst

Nějaká paní se mnou vystoupila z tramvaje

a umřela. Tady?

Taková sešlá, tašku na kolečkách. Ještě

jeden pohyb boty, jakby chtěla vykročit a už

vykročila. Tady!

Nic než luxus hotelů, sídla mondiálních koncernů,

terminál Cruise Travel, parkovací dům, ocelový most,

beton, plast, kov, plazma, sklo, dávno

už dotančily sloupy, jen nemístná

paní, tady,

na zemi, nabízí metafory. Konečně

ten kousek refýže něžně

setře vanoucí cár igelitu. To asi vánek

západní vyznačil nástup do mýtu.

Posloupnost

Dvě kavky se servaly o ptáče. Hrůza

rámusu z toho až k finálnímu tíknutí rvaného

holátka. Vpředvečer této aféry propadla

kavka komínem do krbu

a hořela. Smolná křídla rozprostřena

přes žířící polena, jak nějaký

předgalaxijní duch. A hořela. Brka

klenotně vroubena dmychem žhoucích

tónů, zřídkakdy k spatření taková

krása! Do poslední chvíle rozevřený

zobák, avšak vzlyk

až nazítří za ni vyrazí

to cupované ptáče. A shořela. Trvalo

věčnost, než z domu vyvanul

čpavý puch.

Z kavárny

Sedí u okna. Ona

si maluje, šikovné cestovní náčiní,

koloruje nebe, můstek, kanál, dům,

on si čte International Herald Tribune, chvílemi

jí předčítá: – Cleopatra a její šperky opět

září v Cannes; nazeleno strom. – Nejlepší

sluch na světě, 300

kHz, má zavíječ voskový; budovy sienou. Z bursy

nic. O válkách. Aby snad ne

přetáhla. Stať o kašně z lepenky, a jež

tleje na kaši, – Vytvářím

nezbytí, tvrdí výtvarník, zákruty

kolejí. Toronto prohrálo s Bostonem 4:

5. Obloha šedivě, Traveler’s Forecast

16. května 2013. Jak asi udělá

déšť? Manžel říká: – Už

je čas. Odkládá tisk, manželka

sklidí štěteček, barvičky, obrázek, je

čas. Na stolku zbyly noviny, – Samota

zabíjí, je čas jít.

Před fortnou milosrdných

A podíval se tam, kde měl

mít nohy. – A já křičel,

jak mě vezli, já křičel kam

mě vezete, já chci domů, já

křičel a plakal vezměte mě

domů, nikdo nic neřek a já

plakal já chci domů, vezměte

mě domů! Stejně tu ale

nezůstanu, stejně

jim ale uteču!, a podíval

se tam.

Ořechovka

Šlechtěné dívky, síťované rukavičky,

mládenci jelenice, z aerovek do hal,

kde chladivé kytice pivoněk

a růží a jistě bronzy, Sucharda, oleje,

Kaván, pánové sejmou klobouky, slečny

si účes uhladí pohybem nějaké před

ideologické neviny, na stříbře

grenadiny, ledová káva, – Jaká je ta

svíčková, ujde? Tak to si ji taky

dám. Jedna z tehdejších elegantních dam,

bílou hřívu ukázněnou do uzlu, jediný jen

už zub, svévole půvabu je ale

bůh, zlaté ryby vzlétají

nad mraky, – Oni ti Chládkovi tu dřív

taky měli zahradnictví. To vám bylo

stromků, keřů, pereny až

tam! – Že to tady ale byl

asi život, co? – No to ano, to byl,

ale ty děti tam nahoře v těch

domcích, to byla bída! – Zahradu

měli jste určitě pěstěnou? – No to víte,

tatínek na to dbal, ale ty děti

z těch domků, ty ani neměly

ve škole co jíst. V nákupních

Konec ukázky

Table of Contents

Titulní strana

Arkánum gravitací

Passio

Stabilita

Katecheze

Klece

Kterékoli z míst

Posloupnost

Z kavárny

Před fortnou milosrdných

Ořechovka