EDICE

DELFÍN

SVAZEK

STÝ

OSMDESÁTÝ

DRUHÝ

PAVEK RAJCHMAN

DNY ZE DNA

TRIÁDA

2017

Pavel Rajchman

Dny ze dna

© Pavel Rajchman, 2017

ISBN 978-80-7474-206-4

SBN (PDF) 978-80-7474-313-9

ISBN (ePub) 978-80-7474-314-6

ISBN (mobi) 978-80-7474-315-3

do podzemí dokolečka donekonečna točité schody

poskakuje sbíhá zrychluje vrávorá sletí letí

ještě ve vývrtce provrtává se vzpomínkami

tak hluboko zpět až s úžasem zírá do budoucnosti

kolmo vzhůru spirálovitě do neznáma krouží schody

stoupá propocen zemdlen klopýtá padá plachtí

smířen již ve vývrtce oči vyvráceny k světlé škvíře nahoře

I /

Jaro a čas

den běží

za dnem

dech za dechem

zadem

a vyběhnou předem

svěží jasné dny

teplé a svůdné

jarem prostoupené

den za dnem

nocí dny zatemněné

zavlažované deštěm

větrem nadnášené

rozfoukané do levých

přímých pravých

zadních stran

i jinam

ba i snadno

vzhůru

těžko-pádně

dolů

Hřib

vlahý vítr

přisátý k vousům

šedivé vlasy

odlétají z povrchu lebky

lezu po kolenou

ruce roztažené

jako černý čáp

při obraně hnízda

rozum zůstává

stát před houbou

tělo nemotorné tělo však jde

vstupuje do té

zeleně v hlavě

sedíš tam na palouku

klidná unavená krásná

co si usmyslíš

to ti dozrává

před rty

co tušíš

já vyslovím

PAVLÍNĚ

/ / /

Jen do úvah

oblečen.

Opásán myšlenkami –

chrastím, cinkám,

chvěji se, blyštím.

Vzaly se odkudsi

z blízkosti ženy

chystající večeři

pro čtyři

a kočku a kanára.

Nebo myšlenky z bistra,

z hlav mužů

popíjejících

nekroužkující pivo,

či myšlenky

kohosi usínajícího

za volantem vozu,

vjíždějícího do červené

jako do výhně

obřích kamen.

Jsem

Holohlavý muž

v okně. Kouří větvičku višně.

Z průzračného skla se vykutálela

planá slza. Padá roztřeseným, letním

vzduchem. Dopadá tvrdě

na šeď. Na karosérii ztuhlého moře.

Opakuji, jsem

pro radost,

ne pro život.

Čtyři tága ve stojanu.

Mladičká servírka roznáší

déšť. Malá ňadra sevřená

v banánové slupce. Růžové

ostří v jazyku. Modř švestky na řasách.

Opakuji, jsem

pro radost,

ne pro život.

Morava

Voda mumlá. Pstruzi

sluní se na kamenech.

Na dně řeky bujarý

večírek nesmrtelných.

Pod kameny ticho.

Poblíž kvílí pila.

Půlí blízké

na dobré a vzdálené.

Pár vln si nasazuji

na hlavu, šplíchám.

Odcházím najít

svůj domov.

Mohla by jím být

i představa

odplouvající k moři.

/ / /

Dům obsazen

sluncem. Kos

vyzpěvuje, hlas ženy

laská trny

šípkového keře.

do krve che do krve

Automobil přijíždí

přes loňské zrní.

Na kořeny keřů

zlehýnka tlučou zesnulí.

buch dluh bůh dluh

Duch vlaku

nastupuje do cestujících.

Železo vlaku

pohřbívá přechodná bydliště.

Konec ukázky

Table of Contents

Titulní strana

do podzemí dokolečka...

I /

Jaro a čas

Hřib

Jen do úvah oblečen...

Jsem

Morava

Dům obsazen sluncem...

II /

III /

IV /

V /