Mámě a tátovi

PŘEDMLUVA

Už od dob, kdy si filozofové pohrávali s myšlenkou vytvořit „cerebroskop“, bájný přístroj, který by dokázal promítnout myšlenky na plátno, se sociologové a psychologové snaží najít nástroje, s jejichž pomocí by bylo možné dobrat se podstaty fungování lidské mysli. Dříve jsem působil jako experimentální psycholog a za tu dobu se takových nástrojů vystřídalo na výsluní hned několik. Vyzkoušel jsem je všechny: ratingové stupnice, měření reakční doby, dilataci zornic, funkční neurozobrazování, dokonce práci s pacienty s epilepsií a implantovanými elektrodami, kteří byli šťastní, že si mohou jazykovým experimentem zkrátit dobu čekání na další záchvat.

Nicméně žádná z těchto metod neumožňuje volný přístup do lidské mysli. Problémem je obrovská ztráta dat. Lidské myšlenky představují složitou veličinu; Woody Allen prošel kurzem rychločtení a po přečtení Vojny a míru prohlásil: „Bylo to něco o Rusech.“ To si my dovolit nemůžeme. Jenže myšlenky se v celé své spletité multidimenzionální kráse velice těžko vědecky analyzují. Jistě, když si člověk vylije srdce, dokážeme zachytit rozmanitost jeho proudu vědomí, jenže monolog nepředstavuje vhodná data pro testování hypotéz. Jestliže se na druhou stranu soustředíme pouze na hodnoty, které jsou snadno kvantifikovatelné, jako je například reakční doba na určitá slova nebo napětí pokožky v reakci na nějaké obrazy, snadno vytvoříme statistiky, zároveň však zredukujeme složitou strukturu lidského poznání na jediné číslo. I ta nejsofistikovanější metoda neurozobrazování nám sice umí říct, jak vypadá myšlenka rozložená v 3D prostoru, ale nesdělí nám, co je jejím obsahem.

Vědce zaobírající se lidskou myslí pronásledují nejen nutné kompromisy mezi zpracovatelností a bohatstvím myšlenek, ale navíc ještě takzvaný zákon malých čísel. Amos Tversky a Daniel Kahneman tak nazvali chybnou představu o tom, že rysy populace se projeví v jakémkoli jejím vzorku bez ohledu na jeho velikost. Dokonce i ti matematicky nejnadanější vědci se drží žalostně nesprávného tušení týkajícího se otázky, kolik je pro vědeckou studii potřeba zkoumaných subjektů, aby bylo možné její závěry — po odstranění všech náhodných podivností a výstřelků — zobecnit kupříkladu na všechny Američany, nemluvě o homo sapiens. Celé je to ještě ošemetnější, pokud není výběr takového vzorku náhodný, ale jde třeba o studenty druhých ročníků nalákané na peníze na pivo.

Tato kniha představuje zcela nový způsob, jak studovat lidskou mysl. Velká data z internetových vyhledávačů a další online data nejsou tak úplně to stejné jako zmíněný cerebroskop, ale Seth Stephens-Davidowitz dokázal, že skutečně nabízí bezprecedentní možnost, jak nahlédnout do lidské duše. V soukromí svých klávesnic se lidé přiznávají k těm nejpodivnějším věcem. Někdy proto, že mají nějaký význam v reálném životě (jako například na stránkách internetových seznamek nebo při hledání profesionální rady), a někdy právě proto, že to žádný dopad na reálný život nemá: lidé tak odhazují svoje starosti nebo sdílejí svá přání, aniž by museli čelit vyděšeným reakcím nebo něčemu ještě horšímu. Ať tak či onak, tito lidé nemačkají jen tlačítka na klávesnici. Oni zadávají biliony různě seřazených znaků, jimiž podrobně vysvětlují svoje myšlenky v celém jejich výbušném a kombinatorním rozsahu. A co je ještě lepší, veškeré digitální stopy zanechávají ve formě, ve které se snadno shromažďují i analyzují. Přicházejí ze všech oblastí života. Mohou se stát součástí nenápadných experimentů, ve kterých se obměňují podněty a odezva na ně se zaznamenává v reálném čase. A lidé svoje data naprosto bezelstně poskytují, a to v množství přímo gargantuovském.

Kniha Všichni lžou přináší více než jen ověření koncepce. Objevy Stephense-Davidowitze znovu a znovu převracejí moje vlastní předsudky a představy o této zemi a mých spoluobčanech vzhůru nohama. Kde se vzala nečekaná podpora Donalda Trumpa? Když se Ann Landersová v roce 1976 ptala svých čtenářů, zda litují toho, že mají děti, a k jejímu zděšení jí většina odvětila, že ano, šlo o mylnou informaci způsobenou nereprezentativním vzorkem a jeho samovýběrem? Může internet za tak často zmiňovanou krizi před více než deseti lety, za vytvoření „informační bubliny“? Co je spouštěčem zločinů z nenávisti? Vyhledávají lidé vtipy, aby se rozveselili? A přestože o sobě rád tvrdím, že se mnou jen tak něco neotřese, to, co internet odhalil o lidské sexualitě, mě dost šokovalo. Mimo jiné šlo například o zjištění, že každý měsíc vyhledává jistý počet žen „pohlavní styk s plyšovými zvířátky“. Žádné měření reakční doby, dilatace zornic ani funkční neurozobrazování by nikdy nedokázaly tento fakt odhalit.

Kniha Všichni lžou je pro všechny. Stephens-Davidowitz s neutuchající zvídavostí a hřejivým humorem poukazuje na nové způsoby zkoumání na poli společenských věd v jednadvacátém století. A pokud máme k dispozici tento nekonečně fascinující pohled do světa lidských obsesí, k čemu by nám byl cerebroskop?

Steven Pinker, 2017

ÚVOD

NÁZNAK REVOLUCE

Samozřejmě že prohraje, říkali.

Experti na předvolební průzkumy došli po republikánských primárkách v roce 2016 k závěru, že Donald Trump nemá nejmenší šanci. Vždyť stihl pobouřit tolik menšinových skupin. Průzkumy volebních preferencí i jejich interpreti nás utvrzovali v tom, že takovou nehoráznost skutečně schvaluje jen málo Američanů.

Většina odborníků se v té době přikláněla k názoru, že Trump v prezidentských volbách prohraje. Příliš mnoho potenciálních voličů vyjádřilo nesouhlas s Trumpovým vystupováním i jeho názory.

Určité náznaky, že Trump vyhraje jak primární volby, tak volby prezidentské, ale přece jen existovaly — na internetu.

Jsem odborník na internetová data. Každý den sleduji digitální stopy, které po sobě lidé zanechávají na síti. Ze všech našich úhozů na klávesnici a kliknutí myší se snažím vyčíst a pochopit, co skutečně chceme, čím se opravdu zabýváme a kdo vlastně jsme. Dovolte mi vysvětlit, jak jsem se k této neobvyklé profesi dostal.

Všechno to začalo — zdá se to tak hrozně dávno — v průběhu prezidentských voleb v roce 2008. V té době sociálními vědami již dlouho rezonovala jedna otázka: Jak velkou roli hrají ve Spojených státech rasové předsudky?

Barack Obama byl prvním afroamerickým kandidátem na prezidentský úřad, kterého kdy nominovala jedna z hlavních politických stran. Vyhrál, a docela hladce. Průzkumy veřejného mínění naznačovaly, že v tom, jak se Amerika rozhodovala, rasová otázka nehrála roli. Například agentura Gallup provedla řadu průzkumů veřejného mínění před Obamovým zvolením i po něm. A s čím přišla? Americkým voličům bylo do značné míry jedno, že Barack Obama je černoch. [1] Krátce po volbách se dva známí profesoři z Kalifornské univerzity v Berkeley společně ponořili do dalších dat [2] získaných v jiných šetřeních a k jejich analýze použili ještě sofistikovanější techniky. Došli k obdobným závěrům.

Během Obamovy vlády se tyto výsledky staly součástí všeobecného mínění šířeného napříč masovými médii i převládajícím názorem v akademických kruzích. Zdroje, které média a sociální vědy přes osmdesát let využívají k lepšímu pochopení světa kolem nás, nám tvrdily, že když se Američané rozhodovali, zda má být Obama prezidentem, nebo ne, většině z nich nevadilo, že je černoch.

Zdálo se, že tato země, ač pošpiněná dlouhými léty otroctví i zákony Jima Crowa, konečně přestala soudit lidi podle barvy kůže. Zároveň to vypadalo, že rasismus v Americe mele z posledního. Někteří experti začali dokonce prohlašovat, že žijeme v postrasové společnosti. [3]

V roce 2012 jsem studoval magisterský obor ekonomie. V životě jsem byl úplně ztracený, bez sebemenšího zájmu o studium, ovšem jinak sebejistý, až nafoukaný, a měl jsem pocit, že velice dobře rozumím tomu, jak v jednadvacátém století funguje svět, co si lidé myslí a co je zajímá. A když jsem tehdy narazil na otázku předsudků, uvěřil jsem — na základě všeho, co jsem znal z psychologie a politologie —, že explicitní rasismus se týká pouze malého procenta Američanů, z nichž většina patří mezi konzervativní republikány žijící daleko na jihu.

A pak jsem objevil Google Trends.

Google Trends je nástroj, který byl bez většího zájmu spuštěn v roce 2009. Svým uživatelům umí ukázat, jak často jsou v různých částech světa a v různých časových obdobích vyhledávána určitá slova a fráze. Původně měl Google Trends sloužit jen pro zábavu, přátelé si třeba mohli zjišťovat, která celebrita je momentálně nejpopulárnější nebo co se právě nosí. Jedny z prvních verzí dokonce obsahovaly žertovné upozornění, že nejde o data, „která by lidé chtěli využít při psaní svých disertací“. To mě okamžitě motivovalo k tomu, abych s jejich využitím napsal tu svoji. [*]

V té době se vůbec zdálo, že informace nalezené na Googlu nelze považovat za „seriózní“ pro vědecký výzkum. Na rozdíl od průzkumů veřejného mínění nebyl vyhledávač Google vytvořen proto, abychom lépe porozuměli lidské duši. Google vyvinuli proto, aby se lidé poučili o tomto světě, nikoli proto, aby se vědci mohli dozvědět něco o lidech. Jenže se ukázalo, že stopy, které po sobě na internetu zanecháváme při své cestě za poznáním, toho o nás prozrazují víc než dost.

Jinými slovy, vyhledávání informací je samo o sobě jistou informací o člověku. Ukázalo se, že to, kdy a kde lidé hledají fakta, citace, vtipy, pomoc, informace o různých místech či věcech, nám prozrazuje, co si skutečně myslí, po čem touží, čeho se obávají a čím se doopravdy zabývají, a to v mnohem větší míře, než by kdy koho napadlo. Platí to zejména z toho důvodu, že někdy lidé na Googlu ani tak nevyhledávají, jako se mu svěřují: „Nesnáším svého šéfa.“ „Jsem namol.“ „Táta mi dal facku.“

Každodenní akt zadání nějakého slova či fráze do bílého obdélníkového okénka za sebou zanechá malou pravdivou stopu. Vynásobte ji milionem a vyjeví se vám zásadní skutečnosti. První slovo, které jsem vyhledával na Google Trends, bylo „Bůh“. Zjistil jsem, že nejvíc se toto slovo vyhledává v Alabamě, Mississippi a v Arkansasu — tedy v oblasti takzvaného biblického pásu. A hlavně v neděli. Na tom nebylo nic překvapivého, zajímavé však bylo, že data z vyhledávače dokázala odhalit tak jasný vzorec. Potom jsem zkusil zadat název newyorského basketbalového týmu „Knicks“. Ukázalo se, že tento termín je na Googlu nejvyhledávanější v New York City. Taky žádná záhada. Pak jsem naťukal svoje jméno. „Je nám líto,“ informoval mě Google Trends, „není k dispozici dostatečný počet vyhledávání.“ Zjistil jsem, že Google Trends vám dokáže poskytnout data jen v případě, kdy velké množství lidí vyhledávalo totéž.

Ovšem síla vyhledávače Google netkví v tom, že nám dokáže říct, že Bůh je populární v oblastech na jihu Spojených států, Knicks jsou oblíbení v New York City a já nejsem bůhvíjak populární nikde. Ke stejným výsledkům by došel jakýkoli jiný průzkum. Síla dat z Googlu tkví v tom, že lidé tomuto obřímu vyhledávači svěří věci, které možná neřekli nikdy nikomu jinému.

Vezměte si například sex (tomuto tématu se budu věnovat mnohem podrobněji dále v knize). Klasickým šetřením se nedá věřit, že přinášejí pravdivé informace o našem sexuálním životě. Analyzoval jsem data sesbíraná v rámci General Social Survey (Všeobecný sociální průzkum). [4] Tento sociologický průzkum je považován za jeden z nejvlivnějších a nejautoritativnějších zdrojů informací o chování Američanů. Podle něj heterosexuální ženy přiznávají, že mají sex v průměru pětapadesátkrát do roka, z toho v šestnácti procentech případů s použitím kondomu. Když to sečtete, vyjde vám 1,1 miliardy použitých kondomů ročně. Ovšem heterosexuální muži tvrdí, že jich spotřebují 1,6 miliardy ročně. Tato čísla by ze své podstaty měla být stejná. Kdo tedy mluví pravdu? Muži, nebo ženy?

Jak se ukázalo, ani muži, ani ženy. Podle globální informační a analytické společnosti Nielsen, která sleduje chování spotřebitelů, se ročně prodá méně než šest set milionů kondomů. [5] Takže lžou všichni; otázkou zůstává, jak moc.

Lhaní je ve skutečnosti velice rozšířené. Muži, kteří nikdy nebyli ženatí, prohlašují, že ročně spotřebují průměrně devětadvacet kondomů. Kdybychom to sečetli, vyšlo by nám víc, než je celkový počet kondomů prodaných v celých Spojených státech všem sezdaným i svobodným lidem dohromady. Sezdaní lidé pravděpodobně také přehánějí, když tvrdí, jak často mají sex. Průměrní ženatí muži mladší pětašedesáti let v průzkumech uvádějí, že mají sex jednou týdně. Jen jedno procento přiznává, že za celý předešlý rok neměli sex ani jednou. Vdané ženy udávají o něco nižší četnost souloží, ale ne o moc.

Data sebraná na Googlu nám přinášejí mnohem méně veselý — ovšem já tvrdím, že mnohem přesnější — obrázek o tom, jak vypadá sexuální život sezdaných párů. Na Googlu je nejčastější stížností na sexuální život „žádný sexuální život“. Termín „manželství bez sexu“ je vyhledáván třikrát častěji než „nešťastné manželství“ a osmkrát častěji než „manželství bez lásky“. Dokonce i nesezdané dvojice si docela často stěžují na to, že spolu nespí. Vyhledávaný termín „vztah bez sexu“ je hned na druhém místě za termínem „zneužívání ve vztahu“. (Rád bych zdůraznil, že všechna uvedená data jsou anonymní. Google samozřejmě neshromažďuje a neprezentuje data o vyhledávání žádného konkrétního jedince.)

A data z Googlu přinesla také obrázek Ameriky, který se diametrálně lišil od oné postrasové utopie, kterou tak umně vykreslily průzkumy veřejného mínění. Pamatuji si, jak jsem na Google Trends poprvé napsal slovo „negr“. Jak jsem byl naivní. Skutečně jsem věřil, že to slovo je natolik toxické, že počet jeho vyhledávání bude nízký. Vedle jak ta jedle. Ve Spojených státech slovo „negr“ nebo jeho množné číslo „negři“ patří co do počtu vyhledávání do stejné skupiny jako slova „migréna“, „ekonom“ a jméno losangeleského basketbalového týmu „Lakers“. Říkal jsem si, že výsledky jsou možná zkreslené vyhledáváním textů rapových písní. Nebylo tomu tak. Slovo, které v těchto textech většinou najdete, je „nigga“ (jedna z hovorových verzí hanlivého „nigger — negr“— pozn. překl.). Co tedy stálo za tím, že si Američané na Googlu vyhledávali slovo „negr“? V řadě případů šlo o hledání vtipů, které zesměšňují Afroameričany. Dokonce dvacet procent veškerých vyhledávání obsahujících slovo „negr“ obsahovalo také slovo „vtip“. Mezi další často vyhledávané fráze patřilo „blbí negři“ a „nesnáším negry“.

Podobných vyhledávání byly miliony ročně. Pěkná řádka Američanů v teple svých domovů pátrala na internetu po neskutečně rasistických informacích. A čím víc jsem hledal, tím horší to bylo.

Zatímco po Obamově prvním zvolení se většina komentářů soustředila na jeho chválu a historický dopad takového výsledku voleb, zhruba jedno ze sta vyhledávání jména „Obama“ na Googlu obsahovalo také „KKK“ nebo „negr/negři“. Možná se vám to nezdá tak moc, ale uvědomte si, že existují tisíce nerasistických důvodů, proč na Googlu hledat informace o tomto mladém outsiderovi s okouzlující rodinou, který měl co nevidět obsadit nejmocnější pozici na světě. V den voleb se zdesetinásobilo vyhledávání webu Stormfront, [6] internetového fóra s neonacistickou tematikou, které je v USA překvapivě velice populární, a počet přihlašování na něm. V některých státech se termín „prezident negr“ vyhledával častěji než „první černošský prezident“. [7]

Tradičním zdrojům informací tato temná a nenávistná stránka věci unikla, ovšem z toho, co lidé vyhledávali na internetu, byla jasně patrná.

Uvedená vyhledávání neodpovídají společnosti, ve které hraje rasismus jen malou roli. V roce 2012 jsem o Donaldu J. Trumpovi věděl jen to, že je to byznysmen, který se objevuje v různých reality show. Stejně jako spousta dalších lidí jsem netušil, že z něj za čtyři roky bude vážný kandidát na prezidenta. Ale ta ohavná vyhledávání na Googlu už není tak těžké dát dohromady s úspěchem kandidáta, který svými útoky na imigranty, svojí zlostí a nenávistí tak úspěšně hraje na tu nejtemnější lidskou strunu.

Data z Googlu nám také prozradila, že většina z toho, co jsme si mysleli o lokalitách, kde bují rasismus, byl omyl. Průzkumy a veřejné mínění umístily moderní formu rasismu hlavně na jih a přisoudily ho z větší části republikánům. Ovšem mezi místa s největším počtem vyhledávání s rasistickou tematikou patřily i sever státu New York, západní Pensylvánie, východní Ohio, průmyslové oblasti Michiganu a zemědělské části Illinois, stejně jako Západní Virginie, jižní Louisiana a stát Mississippi. Skutečná dělicí čára, jak ukázala data z Googlu, neležela mezi severem a jihem; ale šlo o východ versus západ. Západně od Mississippi už se s touto formou rasismu moc nepotkáte. A rozhodně nebyl omezený pouze na republikány. Ve skutečnosti nebylo vyhledávání s rasistickou tematikou o nic častější v oblastech s vyšším procentem republikánů než v oblastech s vyšším výskytem demokratů. Data vyhledávaná na Googlu pomohla překreslit mapu výskytu rasismu ve Spojených státech — a velice se lišila od toho, co byste očekávali. Republikáni na jihu se s větší pravděpodobností k rasismu přiznají, ovšem postoje demokratů ze severu jsou velice podobné, ač zůstávají nevyřčené.

Za čtyři roky tato mapa sehrála důležitou roli při analýze Trumpova politického úspěchu.

V roce 2012 jsem použil mapu rasismu, kterou jsem vyvinul pomocí dat z Googlu, a opětovně prozkoumal, jak důležitá byla barva Obamovy kůže. Data mluvila jasně. V oblastech s vyšším počtem vyhledávání termínů s rasistickou tematikou si Obama vedl podstatně hůř než o čtyři roky dříve John Kerry, demokratický prezidentský kandidát bílé pleti. Tuto souvislost nevysvětloval žádný jiný faktor týkající se těchto oblastí. Podstatná nebyla ani úroveň vzdělání, ani věk, ani příslušnost k církvi nebo zda byl volič majitelem zbraně či nikoli. Vyhledávání s rasistickou tematikou nepředpověděla volební nezdar žádnému jinému demokratickému kandidátovi. Pouze Obamovi.

A výsledky naznačily, že to skutečně mělo obrovský vliv. Obama ztratil na celostátní úrovni přibližně čtyři procentní body jen kvůli neskrývanému rasismu. Bylo to mnohem víc, než by se dalo očekávat na základě jakéhokoli průzkumu. Jistě, Barack Obama se stal prezidentem Spojených států dvakrát po sobě a pomohly mu v tom i podmínky příznivé pro Demokratickou stranu. Musel ovšem překonat mnohem více překážek, než si uměl představit kdokoli spoléhající se na tradiční zdroje dat — a to byli skoro všichni. Rasistů bylo dost na to, aby v období nepříliš nakloněném demokratům vyhráli primárky či zvrátili průběh všeobecných voleb.

Moji studii zpočátku odmítlo pět odborných časopisů. [8] Řada oponentů (odpusťte mi mírné rozladění) tvrdila, že lze jen stěží uvěřit, že by tolik Američanů mohlo být tak krutými rasisty. To prostě nesedělo s tím, co se mezi lidmi povídá. Navíc jim údaje získané z Googlu připadaly jako dost bizarní soubor dat.

Poté co jsme byli svědky prezidentské inaugurace Donalda J. Trumpa, vypadají moje zjištění přece jen trochu důvěryhodněji.

Čím víc jsem se do této problematiky nořil, tím víc jsem zjišťoval, že Google skýtá spoustu informací, které běžné průzkumy nezachytí, a přitom mohou být velice užitečné pro toho, kdo se snaží pochopit volby (a samozřejmě mnoho dalších témat).

Najdete tam informace o tom, kdo doopravdy přijde volit. Více než polovina lidí, kteří nevolí, v průzkumech těsně předcházejících volbám tvrdí, že mají v úmyslu se k volbám dostavit, což zkresluje odhad volební účasti. Zatímco termíny jako „jak volit“ či „kde mohu volit“ vyhledávané na Googlu několik týdnů před volbami dokážou přesně předpovědět, ve kterých částech země lze očekávat vysokou volební účast.

Možná se tam skrývá také informace o tom, koho tito lidé budou volit. Je skutečně možné předpovědět, kterého kandidáta budou lidé volit, jen na základě toho, co vyhledávají na internetu? Je jasné, že nelze jednoduše sledovat, kteří kandidáti jsou nejčastěji vyhledáváni. Řada lidí si informace o svém kandidátovi hledá proto, že ho má ráda. Stejný počet lidí ho hledá, protože ho nesnáší. Společně s profesorem Stuartem Gabrielem, přednášejícím v oboru financí na Kalifornské univerzitě v Los Angeles, jsme objevili překvapivý klíč k tomu, jak lidé plánují, komu dají ve volbách svůj hlas. Velké procento vyhledávání s tematikou prezidentských voleb obsahuje jména obou kandidátů. Během souboje mezi Donaldem Trumpem a Hillary Clintonovou v roce 2016 někteří lidé vyhledávali slovní spojení „volby Trump Clintonová“. Jiní hledali sestřihy z kandidátských debat a vyhledávali „debata Clintonová Trump“. V podstatě celých dvanáct procent vyhledávaných hesel obsahujících „Trump“ obsahovalo i jméno „Clintonová“. A naopak více než jedna čtvrtina vyhledávání obsahujících „Clintonová“ obsahovalo i jméno „Trump“.

Zjistili jsme, že tato zdánlivě neutrální vyhledávání nám ve skutečnosti mohou napovědět, komu dává vyhledávající přednost. Jak? Podle pořadí, v jakém uvádí jména obou kandidátů. Náš výzkum naznačuje, že ve vyhledávaném hesle obsahujícím obě jména člověk s mnohem větší pravděpodobností uvede na prvním místě kandidáta, kterého podporuje.

Ve trojích předcházejících prezidentských volbách v USA dostal nejvíc hlasů ten kandidát, který ve větším počtu vyhledávání figuroval na prvním místě. Ještě zajímavější bylo, že z pořadí, v jakém byli kandidáti uváděni ve vyhledáváních, bylo možné usuzovat, jakou cestou se konkrétní stát vydá.

Zdá se také, že pořadí, v jakém jsou kandidáti uvedeni při vyhledávání, může obsahovat i informace, které běžný průzkum nezachytí. Nate Silver, novinář a statistik, během prezidentských voleb mezi Obamou a republikánem Mittem Romneym v roce 2012 naprosto mistrovsky odhadl výsledky ve všech padesáti státech. My jsme nicméně přišli ještě na to, že v těch státech, ve kterých lidé uváděli ve vyhledáváních Romneyho před Obamou, si Romney vedl mnohem lépe, než předpověděl Silver. Ve státech, kde byl nejčastěji uváděn Obama před Romneym, na tom byl nakonec Obama lépe, než Silver očekával.

Tento ukazatel může obsahovat informace, které průzkumy veřejného mínění nezachytí. Buď proto, že voliči sami sobě lžou, nebo ve veřejných průzkumech neradi odhalují svoje skutečné preference. Kdyby tedy v roce 2012 tvrdili, že ještě nejsou rozhodnutí, koho budou volit, a přitom by soustavně vyhledávali hesla jako „volby Romney Obama“, „prezidentská debata Romney Obama“ či „průzkum preferencí Romney Obama“, možná ve skutečnosti po celou dobu plánovali dát svůj hlas Romneymu.

Předpověděl tedy Google Trumpovo vítězství? Čeká nás ještě hodně práce (a bude potřeba ještě mnohem více výzkumů), než se naučíme, jak data z Googlu co nejlépe využít k přesné predikci výsledků voleb. Jedná se o zcela novou vědeckou disciplínu a v tuto chvíli máme k dispozici data sesbíraná pouze z několikerých předešlých voleb. Rozhodně netvrdím, že si můžeme dovolit jednou provždy zahodit průzkumy veřejného mínění jako nástroj k předpovídání volebních výsledků.

Ovšem v mnoha oblastech bylo možné zaregistrovat různá znamení, že si Trump nakonec povede mnohem lépe, než tyto průzkumy napovídaly.

Během všeobecných voleb existovaly náznaky, že voliči dají Trumpovi přednost. Černí Američané v předvolebních průzkumech tvrdili, že se k volbám dostaví ve velkém počtu, aby se postavili proti Trumpovi. Jenže počet vyhledávání informací o volbách byl v převážně černých oblastech velice nízký. Což naznačovalo, že v den voleb by nízká účast černého obyvatelstva poškodila Clintonovou.

Bylo možné zachytit i známky toho, že údajně stále nerozhodnutí voliči nakonec dají hlas Trumpovi. Společně s Gabrielem jsme zjistili, že se na Googlu vyhledávalo více hesel „Trump Clintonová“ než naopak, a to v klíčových státech amerického Středozápadu, kde Clintonová očekávala vítězství. A skutečně, Trump za svoje zvolení vděčí faktu, že právě tam dostal výrazně vyšší počet hlasů.

Já však tvrdím, že nejzásadněji poukazoval na Trumpovo možné vítězství — a to počínaje primárkami — skrytý rasismus, který odkryla moje studie. Zkoumaná vyhledávání na Googlu odhalila u významné části amerického obyvatelstva velice temnou a nenávistnou stránku, která odborníkům celá léta unikala. Data jasně ukázala, že žijeme v úplně jiné společnosti, než jakou si představovali akademici a novináři na základě výsledků průzkumů veřejného mínění. Odhalila odpornou, děsivou a široce rozšířenou zlobu, která jen čekala na svého kandidáta, který by byl ochoten ji za všechny vyjádřit.

Lidé lžou často. Lžou sami sobě i ostatním. Při jednom z průzkumů v roce 2008 prohlásili, že už je rasové otázky nezajímají. O osm let později si za prezidenta zvolili Donalda J. Trumpa. Muže, který na Twitteru zveřejnil převzaté falešné obvinění, že za většinu vražd bílých Američanů jsou zodpovědní černoši; muže, který obhajoval svoje přívržence, když na jednom z jeho veřejných vystoupení hrubě napadli protestující členy hnutí Black Lives Matters (aktivistické hnutí upozorňující na násilí páchané na lidech černé pleti ze strany státních složek i samozvaných strážců zákona — pozn. překl.); a v neposlední řadě člověka, který váhal, zda odmítnout podporu od bývalého lídra Ku-Klux-Klanu. Stejný skrytý rasismus, který se obrátil proti Baracku Obamovi, pomohl Trumpovi k jeho zvolení.

Ještě na počátku primárních voleb vystoupil Nate Silver se svým slavným prohlášením, že Trump nemá nejmenší šanci. Jak primárky pokračovaly a na povrch začala vyplouvat Trumpova široká podpora, rozhodl se Silver znovu prozkoumat sesbíraná data a pokusit se pochopit, co se to děje. Jak je možné, že si Trump vede tak dobře?

Všiml si, že oblasti, ve kterých si Trump stojí nejlíp, tvoří zvláštní mapu. Trump měl největší podporu v různých částech průmyslového Středozápadu, na Severovýchodě a také na Jihu. Na první pohled hůř na tom byl na Západě USA. Silver se pustil do hledání možných proměnných, které by tuto mapu vysvětlily. Byla to nezaměstnanost? Příslušnost k církvi? Vlastnictví zbraní? Počty imigrantů? Byla to Obamova opozice?

Silver zjistil, že jediným faktorem, který nejlépe koreluje s podporou Donalda Trumpa v republikánských primárkách, je měření, které jsem provedl o čtyři roky dříve. [9]

V oblastech, ve kterých byla podpora Trumpa nejsilnější, bylo zároveň nejčastěji vyhledáváno heslo „negr“.

V průběhu posledních čtyř let jsem se analýzou dat z Googlu zabýval téměř každý den. A to včetně mé stáže ve společnosti Google, kam mě přijali poté, co se dozvěděli o mém výzkumu na téma rasismus. Stejnými daty se nadále zaobírám i v rámci datové novinařiny, které se věnuji coby publicista v deníku The New York Times. A odhaluji přitom stále něco nového v dalších oblastech. Duševní choroby, lidská sexualita, zneužívání dětí, potraty, reklama, víra, zdraví. Nejsou to právě lehká témata a soubor dat z Googlu, který ještě před několika desítkami let neexistoval, je všechny ukazuje z nové a překvapivé perspektivy. Ekonomové i sociologové neustále hledají nové zdroje dat, takže na rovinu: jsem přesvědčen, že vyhledávání na Googlu je tím nejzásadnějším zdrojem informací o lidské duši, jaký byl kdy k dispozici.

Avšak zmíněný soubor dat není tím jediným nástrojem, který vzešel z internetu a díky němuž můžeme lépe pochopit svět kolem nás. Brzy mi došlo, že na internetu najdu i další digitální zlaté doly. Stáhl jsem si veškeré Wikipedie, pečlivě prošel profily na Facebooku i nacionalistické internetové fórum Stormfront. Pornhub, jedny z největších pornografických stránek na internetu, mi navíc poskytly kompletní informace o vyhledáváních a zhlédnutých videích anonymních uživatelů z celého světa. Jinými slovy, skočil jsem po hlavě do toho, čemu se dnes říká velká data. Navíc jsem vyzpovídal desítky akademiků, datových novinářů a podnikatelů, kteří tato zcela nová území také prozkoumávají. O řadě jejich studií se zmíním v této knize.

Ale ze všeho nejdřív se musím k něčemu přiznat. Nebudu se pokoušet o přesnou definici termínu velká data. Proč? Protože jde o velice neurčitý pojem. Jak velká jsou velká data? Spadá 18 462 pozorování ještě do kategorie malých dat, ale 18 463 už do velkých? Já dávám přednost vše zahrnujícímu pohledu na to, jaká data označit za velká. Sice většina dat, se kterými si hraji, pochází z internetu, ale beru v potaz i jiné zdroje. Žijeme v době, která nás zahlcuje množstvím dostupných informací různé kvality. Velké množství těchto dat plyne z Googlu a sociálních sítí. Některá z nich jsou výsledkem digitalizace zdrojů, které se doposud ukrývaly v zásuvkách a šanonech. Jiná pocházejí z průzkumů trhu. Určité studie zmíněné v této knize se velkými soubory dat vůbec nezaobíraly. Namísto toho aplikovaly nový a kreativní přístup k analýze dat, což je v době přesycenosti informacemi zcela zásadní.

Jak to, že mají velká data takovou moc? Představte si, kolik informací je denně všude na internetu roztroušeno. Umíme to dokonce vyjádřit i číselně. V průběhu jednoho průměrného dne na počátku jednadvacátého století umějí lidé vygenerovat dva a půl milionu bilionů bytů informací. [12]

A tyto byty nám slouží jako nápověda.

Je čtvrtek odpoledne a žena se nudí. Na Googlu vyhledává nějaké „dobré korektní vtipy“. Zkontroluje e-maily. Přihlásí se na Twitter. Na Googlu hledá „vtipy o negrech“.

Jednomu muži je smutno. Na Googlu hledá „příznaky deprese“ a „příběhy depresivních lidí“. Hraje solitaire.

Žena na Facebooku vidí oznámení o zasnoubení své kamarádky. Žena je svobodná. Svoji kamarádku na Facebooku zablokuje.

Muž si dá pauzu od vyhledávání informací o lize amerického fotbalu a rapu a položí vyhledávači otázku: „Jsou sny o tom, že líbám muže, normální?“

Žena na webových stránkách BuzzFeed klikne na odkaz na článek „Patnáct nejroztomilejších koček“.

Muž vidí stejný článek. Na jeho stránkách se však jmenuje „Patnáct nejrozkošnějších kočiček“. Na odkaz neklikne.

Žena hledá na Googlu: „Je můj syn génius?“

Muž hledá: „Jak přimět dceru, aby zhubla.“

Žena je na dovolené se svými šesti nejlepšími kamarádkami. Všech šest neustále opakuje, jak se skvěle baví. Žena si na Googlu nenápadně postěžuje: „Bez manžela je mi smutno.“

Muž, manžel té ženy, je na dovolené se svými šesti nejlepšími kamarády. Na Googlu nenápadně hledá: „Jak poznám, že mě žena podvádí?“

V těchto datech se skrývají informace, které by jinak nikdo nikdy a nikomu nepřiznal. Pokud je všechny sesbíráme, uchováme v anonymitě tak, aby nebylo možné v nich rozeznat obavy, touhy či jednání konkrétních jedinců, a zpracujeme vědeckým způsobem, naskytne se nám zcela nový pohled na lidské bytosti — jejich chování, touhy i povahy. Ačkoli to může znít poněkud okázale, došel jsem k závěru, že nová data, kterých máme v naší digitální době čím dál víc, rozšíří radikálním způsobem naše chápání lidského druhu. Díky mikroskopu jsme také zjistili, že v jediné kapce vody je toho mnohem víc, než jsme si mysleli při pohledu pouhým okem. Teleskop nám ukázal, že noční obloha toho skrývá podstatně víc, než nás kdy napadlo při jejím nočním pozorování. Totéž platí o nových digitálních datech. O lidské společnosti nám toho mohou říct mnohem víc, než si myslíme, že o ní už dávno víme. Jsou mikroskopem či teleskopem naší doby, protože nám otevírají cestu k důležitým, až revolučním poznatkům.

Podobná prohlášení s sebou ovšem nesou ještě jedno riziko. Nejen že zní příliš pompézně, ale také jsou módní. Spousta lidí se nějakým způsobem vyjadřuje k moci velkých dat. Jenže jim chybí důkazy.

A to je inspirací pro všechny, kteří jsou skeptičtí vůči termínu „velká data“. Řada z nich se odmítá honit za velkými soubory dat. „Tím nechci říct, že v tom, čemu říkáme Big Data, nejsou žádné informace,“ napsal esejista a statistik Nassim Taleb. „Je v nich spousta informací. Hlavní problém tkví v tom, že hledáme jehlu v čím dál větší kupce sena.“ [13]

Jedním z hlavních cílů této knihy je tedy poskytnout důkazy o tom, co vše lze z velkých dat vyčíst, jak najít ty jehly ve stále větších a větších kupkách sena. Doufám, že uvádím dostatek příkladů, jakým způsobem velká data přinášejí nové poznatky o lidské psychice a chování tak, abyste i vy zahlédli obrysy něčeho skutečně revolučního.

No, možná si právě říkáte: „Přibrzdi, Sethe. Slibuješ nám tu revoluci. Básníš o velkých souborech dat. Ale zatím jsi všechny ty úžasné, pozoruhodné, skvělé a převratné informace využil pouze k tomu, abys nám sdělil dvě věci: v Americe žije spousta rasistů a lidé, hlavně muži, přehánějí, když tvrdí, jak často si užívají sexu.“

Uznávám, že i nová data často jen potvrdí to, co už je zřejmé. Pokud se vám tato zjištění zdála samozřejmá, počkejte, až se dostanete ke čtvrté kapitole. V ní přináším jasné a nevyvratitelné důkazy z vyhledávání na Googlu, že muži vyjadřují až neuvěřitelné obavy a nejistotu ohledně… velikosti svého penisu.

Myslím si, že má cenu přinášet důkazy o věcech, o kterých jste dosud jaksi předpokládali, že existují, ale chyběly vám důkazy. Něco tušit je jedna věc. Dokázat to je věc druhá. Pokud by však velká data měla jen potvrzovat naše tušení, nebyla by revoluční. Umějí toho naštěstí mnohem víc. Znovu a znovu díky nim zjišťuji, že to na světě chodí úplně naopak, než bych si kdy pomyslel. Zde je několik příkladů, které vás patrně překvapí.

Možná máte za to, že hlavním důvodem rasismu je ekonomická nejistota a zranitelnost. Možná se tím pádem přirozeně domníváte, že jakmile lidé začnou přicházet o práci, rasismus vzroste. Ve skutečnosti se však počty vyhledávání s rasistickou tematikou či členství v hnutí Stormfront s rostoucí nezaměstnaností nijak nezvyšují. [14]

Možná předpokládáte, že nejvíc lidí trpících úzkostí žije ve velkých městech s vysokou úrovní vzdělání. Velkoměstský neurotik je oblíbený stereotyp. Ovšem vyhledávání na Googlu týkající se úzkostí (například výrazů jako „příznaky úzkosti“ či „pomoc při úzkostech“) bývají vyšší v oblastech s nižší úrovní vzdělání, pod úrovní příjmového mediánu a v místech, kde větší část populace žije na venkově. Počty těchto vyhledávání jsou na venkově na severu státu New York vyšší než v New York City.

Možná si myslíte, že po teroristickém útoku, při němž přišly o život desítky či stovky lidí, bude automaticky následovat obrovská vlna strachu. A terorismus má ze své podstaty šířit děs a hrůzu. Prostudoval jsem hesla vyhledávaná na Googlu týkající se strachu. [15] Testoval jsem, o kolik vzrostl jejich počet ve dnech, týdnech či měsících následujících po jakémkoli větším teroristickém útoku v Evropě či USA od roku 2004. Takže o kolik se v průměru navýšil počet takových vyhledávání? Nenavýšil se vůbec.

Možná byste řekli, že lidé hledají vtipy na internetu spíš tehdy, když jsou smutní. [16] Řada velkých myslitelů už v minulosti prohlašovala, že humor je prostředek, jak se zbavit bolesti. Na humor se také nahlíželo jako na způsob, jak se vyrovnat s frustrací, zármutkem či nevyhnutelným životním zklamáním. Slovy Charlieho Chaplina — „smích nás povzbuzuje, ulevuje od bolesti“.

Nicméně lidé na internetu vyhledávají vtipy nejméně v pondělí, které současně považují za nejméně šťastný den. Nejnižší počty vyhledávání zaznamenáváme i za pošmourných, deštivých dnů. A po událostech, jakou byl například teroristický útok během Bostonského maratonu v roce 2013, při kterém bomba zabila tři lidi a stovky jich zranila, tyto počty klesají ještě prudčeji. Lidé s větší pravděpodobností vyhledávají humor na internetu v dobách, kdy se jim daří dobře, ne naopak.

Stává se, že nový soubor dat odhalí chování, touhy či obavy, které by mě ani ve snu nenapadly. Do této kategorie spadají různé sexuální sklony a aktivity. Věděli jste například, že v Indii první místo v počtu internetových vyhledávání, která začínají slovy „můj muž chce…“, zaujímá fráze „můj muž chce, abych ho kojila“? [17] Tento dotaz je mnohem běžnější v Indii než v jiných zemích. I pornografické výjevy, znázorňující ženy kojící muže, jsou v Indii a Bangladéši vyhledávány čtyřikrát častěji než v jakékoli jiné zemi na světě. [18] Než se mi dostaly tyto údaje do rukou, něco takového by mě skutečně ani nenapadlo.

A pokračujeme. Zatímco skutečnost, že muži jsou posedlí velikostí svého penisu, nemusí být až takovým překvapením, největší nejistota žen, co se jejich těla týče, a způsob, jakým ji vyjadřují na Googlu, je opravdu překvapující. Na základě těchto nových dat je ženský ekvivalent mužských obav o velikost penisu — chvíle napětí — obava, zda není jejich vagina příliš cítit. Vyhledávání žen vyjadřující obavy o vlastní genitálie jsou přinejmenším tak častá jako u mužů. [19] A u žen jim vévodí obava o jejich odér a to, jak jej mohou vylepšit. To jsem dřív skutečně netušil.

Nová data někdy odhalí kulturní rozdíly, o kterých jsem dřív neměl ani zdání. Příklad za všechny: velice rozdílné způsoby, jakými muži na celém světě reagují na těhotenství své ženy. V Mexiku vyhledáváním s tematikou „těhotná manželka“ vévodí slovní spojení „frases de amor para mi esposa embarazada“ (láskyplná slova pro mou těhotnou ženu) a „poemas para mi esposa embarazada“ (básně pro mou těhotnou ženu). [20] Ve Spojených státech jsou nejčastěji vyhledávány věty jako „žena je těhotná, co teď“ či „manželka je těhotná, co mám dělat“.

Tato kniha ovšem přináší víc než jen sbírku zajímavostí nebo výsledků nárazových studií, i když i těch tu bude dost. Vzhledem k tomu, že tato metodologie práce s daty je natolik nová a v budoucnu bude nabírat na síle, představím několik nápadů, jak funguje a proč je tak průkopnická. Ukážeme si i slabá místa nakládání s velkými daty.

Někdy nebylo nadšení z nekonečných možností práce s velkými daty úplně na místě. Většina lidí, které datová revoluce okouzlila, básní o tom, jak obrovské soubory lze využít. Tato posedlost velikostí souborů dat není nic nového. Dávno před Googlem, Amazonem a Facebookem, i dávno předtím, než se objevil termín „big data“, se v texaském Dallasu konala konference s názvem „Velké a komplexní soubory dat“. Jerry Friedman, profesor statistiky na Stanfordově univerzitě a můj kolega z dob, kdy jsem pracoval v Googlu, si na tuto konferenci z roku 1977 dobře pamatuje. Jeden proslulý statistik se postavil, aby promluvil. Vysvětloval, jak nasbíral neuvěřitelných, přímo závratných pět gigabytů dat. Další proslulý statistik se zdvihl ze sedadla, aby převzal slovo, a začal: „Kolega disponuje gigabyty. To nic není. Já mám terabyty.“ Jinými slovy, v každém proslovu byl kladen důraz hlavně na to, kolik informací dokážeme nashromáždit, a ne na to, co s těmi daty dál nebo na jaké otázky v nich budeme hledat odpověď. Friedman k tomu říká: „Tehdy mi přišlo docela vtipné, že se všichni snažili udělat dojem hlavně velikostí svého souboru dat. A děje se to pořád.“ [21]

Mnoho vědců sbírá ohromná množství dat, která nevypovídají o ničem zásadním. Dozvíme se z nich například, že v New Yorku je populární basketbalový tým Knicks. Odborníci z příliš mnoha oblastí se přímo topí v datech. Disponují spoustou terabytů dat, z nichž však umějí vytěžit jen velice málo důležitých informací. Myslím si, že se velikost souboru dat často přeceňuje. Dá se to snadno vysvětlit. Čím silnější jev, tím menší počet pozorování je potřeba k tomu, abychom si ho všimli. I horké plotýnky se stačí dotknout jen jednou, aby vám došlo, že je to nebezpečné. Kávu si můžete dát i tisíckrát, než budete moci říct, zda vás z ní bolívá hlava, nebo ne. Které z uvedených poučení je důležitější? Jednoznačně to s horkou plotýnkou, které se vlivem své intenzity projevilo tak rychle a s malým počtem pozorování.

Pravda je dokonce taková, že ty nejchytřejší společnosti využívající velká data snižují jejich objem. V Googlu se zásadní rozhodnutí dělají na základě malého vzorku všech jejich dat. [22] K tomu, abyste objevili zásadní informaci, nepotřebujete vždycky tuny dat. Ale musí to být ta správná. Hlavní důvod, proč jsou vyhledávání na Googlu tak cenná, netkví v tom, že jich je tolik; jde o to, že jsou v nich lidé upřímní. Lidé lžou svým přátelům, milencům, lékařům, lžou v dotaznících, dokonce i sami sobě. Ale na Googlu sdílejí věci, za které by se jinak styděli, jako například to, že v jejich manželství chybí sex, mají psychické potíže, píšou o svojí nejistotě či nenávisti k černochům.

A co je nejdůležitější, chcete-li proniknout do velkých dat a pochopit, co nabízejí, musíte si klást ty správné otázky. Stejně jako nemůžete jen tak náhodně namířit teleskop někam na oblohu a očekávat, že pro vás objeví Pluto, nelze stáhnout hromadu dat a čekat, že vám sama vyjeví tajemství lidské duše. Musíte hledat na slibných místech, třeba mezi indickými vyhledáváními na Googlu, která začínají slovy „můj manžel chce“.

V této knize si ukážeme, jak nejlépe využít velká data, a podrobně si vysvětlíme, co všechno nám to může přinést. A zároveň se dozvíte, co jsme přitom já i ostatní objevili. Mimo jiné:

• Kolik je mezi muži homosexuálů?

• Funguje reklama?

• Proč byl American Pharoah tak skvělý dostihový kůň?

• Přinášejí média zkreslené informace?

• Skutečně existují freudovská přeřeknutí?

• Kdo podvádí při placení daní?

• Není jedno, na jakou vysokou školu jdete?

• Lze zvítězit nad akciovými trhy?

• Které místo je nejlepší k výchově dětí?

• Jak se z příběhu stane „virál“?

• O čem byste měli mluvit na prvním rande, jestliže chcete, aby nebylo poslední?

…a mnohem, mnohem víc.

Ale než se k tomu dostaneme, musíme probrat jednu základní otázku: K čemu nám vůbec data jsou? Při této příležitosti bych vám rád představil svoji babičku.

* Z Google Trends pocházela většina mých dat. Tento nástroj ovšem umožňuje pouze srovnání relativních četností různých vyhledávání, absolutní počty konkrétních vyhledávání vám neukáže. Proto jsem čerpal informace také z Google AdWords, který přesně udává, jak často se provádí určité vyhledávání. Ve většině případů jsem také dokázal svá data specifikovat pomocí vlastního algoritmu založeného na Google Trends, který přesně popisuji ve své disertační práci „Essays Using Google Data“ (volně přeloženo jako Eseje s využitím dat z Googlu — pozn. překl.) a v práci publikované v časopise Journal of Public Economics s názvem „The Cost of Racial Animus on a Black Candidate: Evidence Using Google Search Data“ (volně přeloženo jako „Jak platí černošský kandidát za rasovou nesnášenlivost: Důkazy založené na datech z Googlu“ — pozn. překl.). Disertační práce, odkaz na článek i podrobný popis všech dat a kódování, které jsem v původním výzkumu použil a které zmiňuji v této knize, jsou dostupné na mých webových stránkách sethsd.com.

POZNÁMKY

ÚVOD: NÁZNAK REVOLUCE

1 Fretland, K.: „Gallup: Race Not Important to Voters“. Chicago Tribune: The Swamp, červen 2008.

2 Mas, A., Moretti, E.: „Racial Bias in the 2008 Presidential Election“. American Economic Review, 99 (2), 2009, s. 323—329.

3 Během jedné epizody své show dne 12. 11. 2009 Lou Dobbs prohlásil, že žijeme v „postrasové společnosti, ve společnosti bez předsudků“. Chris Matthews ve své show dne 27. 1. 2010 řekl, že prezident Obama je „podle všeho postrasový“. Další příklady viz Dawson, M. C., Bobo, L. D.: „One Year Later and the Myth of a Post-Racial Society“. Du Bois Review: Social Science Research on Race, 6 (2), 2009, s. 247—249.

4 Analyzoval jsem data sesbíraná v rámci General Social Survey. Detaily všech výpočtů jsou ke stažení na mých webových stránkách sethsd.com ve formátu .csv s názvem „Sex data“. Data z General Social Survey jsou dostupná z: http://gss.norc.otg/.

5 Údaje poskytnuté přímo autorovi.

6 Autorova analýza dat z Google Trends. Shromáždil jsem i údaje o všech členech Stormfrontu, viz také Stephens-Davidowitz, S.: „The Data of Hate“. The New York Times, 13. 7. 2014, s. SR4. Příslušné informace jsou k dispozici ke stažení na webu sethsd.com, a to v sekci s názvem „Stormfront“.

7 Autorova analýza dat z Google Trends. Mezi zmiňované státy patří Kentucky, Louisiana, Arizona a Severní Karolína.

8 Práce byla nakonec publikována jako článek Stephens-Davidowitz, S.: „The Cost of Racial Animus on a Black Candidate: Evidence Using Google Search Data“. Journal of Public Economics, 118 (C), 2014, s. 26—40. V článku najdete i další podrobnosti o výzkumu. Všechna data jsou ke stažení na webu sethsd.com v sekci s názvem „Racism“.

9 „S podporou Trumpa nejvíc koreloval na Googlu vyhledávaný výraz na ‚n‘. S tímto zjištěním přišli i jiní.“ (Tweet z 28. 2. 2016.) Viz také Cohn, N.: „Donald Trump’s Strongest Supporters: A New Kind of Democrat“. The New York Times, 31. 12. 2015, s. A3.

10 Na obrázcích vidíte procento všech vyhledávání na Googlu, která obsahovala anglické slovo „nigger/niggers“ (negr/negři). Všimněte si, že vzhledem k tomu, že tato míra představuje procentuální podíl vyhledávání na Googlu, není automaticky vyšší v místech s velkým počtem obyvatel nebo velkým počtem vyhledávání. Všimněte si také, že některé rozdíly na této mapě a mapě zobrazující Trumpovu podporu mají jasné vysvětlení. Trump ztratil popularitu v Texasu a Arkansasu, protože šlo o domovské státy jeho oponentů, Teda Cruze a Mikea Huckabeeho.

11 Údaje z průzkumu provedeného společností Civis Analytics v prosinci 2015. Vlastní výsledky hlasování by tady nebyly tak užitečné, jelikož jsou silně ovlivněné obdobím, ve kterém se konaly primární volby, a formou hlasování. Mapy v této knize jsou použity se svolením deníku The New York Times.

12 „Bringing Big Data to the Enterprise“. IBM, dostupné z: https://www.01.ibm.com/software/data/bigdata/what-is-big-data.html.

13 Taleb, N. M.: „Beware the Big Errors of ‚Big Data‘“. Wired, 8. 2. 2013, dostupné z: http://www.wired.com/2013/02/big-data-means-big-errors-people.

14 Prozkoumal jsem, jak se změnil rasismus projevovaný na internetu v částech země, které byly z větší či menší části zasažené velkou recesí. Sledoval jsem jak míru vyhledávání termínu „negr/negři“, tak členství v organizaci Stormfront. Tyto údaje jsou dostupné ke stažení na sethsd.com v datových sekcích s názvy „Racial Animus“ a „Stormfront“.

15 Stephens-Davidowitz, S.: „Fifty States of Anxiety“. The New York Times, 7. 8. 2016, s. SR2. Všimněte si, že přestože vyhledávání na Googlu představují mnohem větší vzorek zkoumaných dat, sledovaný vzorec se shoduje se záznamy z menších průzkumů. Viz například Reeves, W. C. a kol.: „Mental Illness Surveillance Among Adults in the United States“. Morbidity and Mortality Weekly Report, 60 (3), 2011, s. 1—32.

16 Bylo také zmíněno v: Stephens-Davidowitz, S.: „Why Are You Laughing?“. The New York Times, 15. 5. 2016, s. SR9. Relevantní údaje jsou dostupné ke stažení na sethsd.com v datové sekci nazvané „Jokes“.

17 Viz také Stephens-Davidowitz, S.: „What Do Pregnant Women Want?“. The New York Times, 17. 5. 2014, s. SR6.

18 Autorova vlastní analýza údajů ze stránek Pornhub.

19 Viz také Stephens-Davidowitz, S.: „Searching for Sex“. The New York Times, 25. 1. 2015, s. SR1.

20 Stephens-Davidowitz, S.: „What Do Pregnant Women Want?“. The New York Times, 17. 5. 2014, s. SR6.

21 S Jerrym Friedmanem jsem vedl telefonický rozhovor dne 27. 10. 2015.

22 Varian, H. R.: „Big Data: New Tricks for Econometrics“. Journal of Economic Perspectives, 28 (2), 2014, s. 3—28.

KAPITOLA 1 VAŠE CHYBNÁ INTUICE

1 Mám na mysli jedno z odvětví vědeckého zpracování dat, o kterém něco vím a jehož cílem je vysvětlit a předpovědět lidské chování. Nemluvím tady o umělé inteligenci, která se pokouší řekněme řídit auto. Tyto metodologie nejsou tak snadno uchopitelné, ačkoli využívají nástrojů, které vymyslel sám člověk.

2 Paparrizos, J., White, R. W., Horvitz, E.: „Screening for Pancreatic Adenocarcinoma Using Signals from Web Search Logs: Feasibility Study and Results“. Journal of Oncology Practice, 12 (8), 2016, s. 737—744.

3 O tomto výzkumu jsem se zmínil také v: Stephens-Davidowitz, S.: „Dr. Google Will See You Now“. The New York Times, 11. 8. 2013, s. SR12.

4 Backstrom, L., Kleinberg, J.: „Romantic Partnerships and the Dispersion of Social Ties: A Network Analysis of Relationship Status on Facebook“. Proceedings of the 17th ACM Conference on Computer Supported Cooperative Work & Social Computing, 2014, s. 831—841.

5 Kahneman, D.: Thinking, Fast and Slow. New York: Farrar, Straus and Giroux, 2011.

6 Mezi lety 1979 a 2010 zemřelo v průměru 55,81 Američanů v důsledku tornád a 4 216,53 na následky astmatu. Viz „Roční statistiky zabijáckých tornád v USA“, Národní meteorologická služba, dostupné z: https://www.spc.noaa.gov/climo/torn/fatalmap.php a také viz „Vývoj míry výskytu a úmrtnosti na astma“, Americká plicní asociace, oddělení pro epidemiologii a statistiku.

7 Moje oblíbená videa Patricka Ewinga: „Patrick Ewing’s Top 10 Career Plays“, dostupné z: https://www.youtube.com/watch?v=Y29gMuYymv8, zveřejněno 18. 9. 2015, a „Patrick Ewing Knicks Tribute,“ dostupné z: https://www.youtube.com/watch?v=8T2l5Emzu-I, zveřejněno 12. 5. 2006.

8 Price, S. L.: „Whatever Happened to the White Athlete?“. Sports Illustrated, 8. 12. 1997, s. 30—55.

9 Šlo o průzkum pro Google, který jsem provedl 22. 10. 2013. Ptal jsem se: „Kde si myslíte, že se narodila většina hráčů NBA?“ Dotazované osoby si mohly vybrat ze dvou možností: z „chudé čtvrti“ a „čtvrti, kde žije střední třída“; 59,7 procent respondentů zvolilo „chudou čtvrť“.

10 „Nonmarital Childbearing, by Detailed Race and Hispanic Origin of Mother, and Maternal Age: United States, Selected Years 1970—2006“. Health, United States, 2009: With Special Feature on Medical Technology, Americké Ministerstvo zdravotnictví a sociálních služeb, 2010, s. 161, tabulka 9.

11 Fryer, R. G., Jr., Levitt, S. D.: „The Causes and Consequences of Distinctively Black Names“. The Quarterly Journal of Economics, 119 (3), 2004, s. 767—805.

12 „Not Just a Typical Jock: Miami Heat Forward Chris Bosh’s Interests Go Well Beyond Basketball“. The Palm Beach Post, 15. 2. 2011, dostupné z: http://www.palmbeachpost.com/news/sports/basketball/not-just-a-typical-jock-miami-heat-forward-chris-b/nLp7Z/; Walker, D.: „Chris Paul’s Family to Compete on ‚Family Feud‘“. Nola.com, 31. 10. 2011, dostupné z: https://www.nola.com/tv/index.ssf/2011/10/chris_pauls_family_to_compete.html.

13 „Why Are We Getting Taller as a Species?“. Scientific American, dostupné z: https://www.scientificamerican.com/article/why-are-we-getting-taller/. Zajímavé je, že Američané už přestali růst. Onion, A.: „Why Have Americans Stopped Growing Taller?“. ABC News, 3. 7. 2016, dostupné z: https://abcnews.go.com/Technology/story?id=98438&page=1. Já jsem tvrdil, že důvodem obrovského nárůstu počtu hráčů v NBA, kteří se nenarodili v USA, je fakt, že jiné země dohánějí USA, co se výšky dospělých mužů týče. Počet rodilých Američanů v NBA vyšších než 210 cm se mezi lety 1946 až 1980 zvýšil šestnáctkrát. Američané byli čím dál vyšší. Od osmdesátých let se však jejich růst zastavil, zatímco v ostatních zemích se počet mužů vyšších než 210 cm podstatně zvýšil. Mezi nejvyššími hráči z jiných zemí byli extrémně vysocí hráči z Turecka, Španělska a Řecka, tedy ze zemí, ve kterých bylo jasně patrné zlepšení zdravotní péče o děti i nárůst výšky, do jaké dorůstali dospělí muži.

14 Isasi, C. R. a kol.: „Association of Childhood Economic Hardship with Adult Height and Adult Adiposity among Hispanics/Latinos: The HCHS/SOL Socio-Cultural Ancillary Study“. PLoS One, 11 (2), 2016. Miller, J. E., Korenman, S.: „Poverty and Children’s Nutritional Status in the United States“. American Journal of Epidemiology, 140 (3), 1994, s. 256—261; Holzer, H. J., Whitmore Schanzenbach, D., Duncan, G. J., Ludwig, J.: „The Economic Costs of Childhood Poverty in the United States“. Journal of Children and Poverty, 14 (1), 2008, s. 41—61.

15 Fryar, C. D., Gu, Q., Ogden, C. L.: „Anthropometric Reference Data for Children and Adults: United States, 2007—2010“. Vital and Health Statistics Series, 11 (252), 2012, s. 1—48.

16 Torre, P. S.: „Larger Than Real Life“. Sports Illustrated, 4. 7. 2011, s. 108—118.

17 Kautz, T., Heckman, J. J., Diris, R., Ter Weel, B., Borghans, L.: „Fostering and Measuring Skills: Improving Cognitive and Non-Cognitive Skills to Promote Lifetime Success“. National Bureau of Economic Research Working Paper 20749, 2014.

18 Conner, D.: „For Wrenn, Sky’s the Limit“. Hartford Courant, 21. 10. 1999.

19 Příběh Douga Wrenna najdete i zde: Allen, P.: „Former Washington and O’Dea Star Doug Wrenn Finds Tough Times“. The Seattle Times, 29. 3. 2009.

20 Tamtéž.

21 Isaacson, M.: „Portrait of a Legend“. ESPN, 9. 9. 2009, dostupné z: http://www.espn.com/chicago/columns/story?id=4457017&columnist=isaacson_melissa. Kvalitní biografií Michaela Jordana je i kniha Rolanda Lazenbyho Michael Jordan: The Life. Boston: Back Bay Books, 2015.

22 Jacobs, B.: „High-Flying Michael Jordan Has North Carolina Cruising Toward Another NCAA Title“. People, 19. 3. 1984.

23 Isaacson, M.: „Portrait of a Legend“. ESPN, 9. 9. 2009, dostupné z: http://www.espn.com/chicago/columns/story?id=4457017&columnist=isaacson_melissa.

24 Projev Michaela Jordana při příležitosti uvedení do Basketbalové síně slávy. Video na YouTube, zveřejněno 21. 2. 2012, dostupné z: https://www.youtube.com/watch?v=XLzBMGXfK4c. Nejzajímavějším aspektem jeho projevu není to, s jakou vášní mluví o svých rodičích, ale jeho potřeba neustále se vracet k urážkám, kterých se mu dostávalo zkraje jeho kariéry. Možná je právě celoživotní obsese vlastním ponížením nezbytná pro to, aby se z vás stal největší basketbalista všech dob.

25 „I’m LeBron James from Akron, Ohio“. Video na YouTube, zveřejněno 20. 6. 2013, dostupné z: https://www.youtube.com/watch?v=XceMbPVAggk.

KAPITOLA 2 MĚL FREUD PRAVDU?

1 Potraviny jsem kódoval jako falický tvar, jakmile byly očividně delší než širší a oblé. Do této kategorie spadala okurka, kukuřice, mrkev, lilek, tykve a banány. Veškerá data i kódy jsou dostupné na stránkách sethsd.com.

2 Soubor dat je dostupný z: https://www.microsoft.com/en-us/download/details.aspx?id=52418. Výzkumníci požádali uživatele stránek Amazon Mechanical Turk, aby popsali zadané obrázky. Poté analyzovali úhozy na klávesnici a zaznamenávali jakékoli opravy textu. Více detailů zde: Baba, Y., Suzuki, H.: „How Are Spelling Errors Generated and Corrected? A Study of Corrected and Uncorrected Spelling Errors Using Keystroke Logs“. Proceedings of the 50th Annual Meeting of the Association for Computational Linguistics, 2012, s. 373—377. Data, kódy a další popis tohoto výzkumu najdete na stránkách sethsd.com.

3 Kompletní data vidíte v následující tabulce.

„CHCI SE VYSPAT SE SVOJÍ / SE SVÝM…“

Počet vyhledávání přesného znění uvedených výrazů na Googlu za měsíc

matkou

720

synem

590

sestrou

590

sestřenicí/bratrancem

480

otcem

480

přítelem

480

bratrem

320

dcerou

260

kamarádem

170

přítelkyní

140

4 Například slovo „porno“ je jedním z nejfrekventovanějších slov obsažených ve vyhledáváních na Googlu týkajících se různých extrémně populárních kreslených pořadů, viz tabulka níže.

PORNO V KRESLENÝCH SERIÁLECH

(NA GOOGLU NEJČASTĚJI VYHLEDÁVANÉ VÝRAZY O RŮZNÝCH KRESLENÝCH SERIÁLECH)

Family guy porno (česky Griffinovi)

Sledovat Simpsonovy

Futurama porno

Scooby Doo hry

Family guy epizody

Simpsonovi porno

Futurama Leela

Scooby Doo film

Family guy zdarma

Simpsonovi online

Futurama epizody

Scooby Doo porno

Sledovat Family guy

Simpsonovi ve filmu

Futurama online

Scooby Doo Velma

5 Podle autorových výpočtů patří výrazy uvedené v následující tabulce mezi nejpopulárnější povolání žen v muži vyhledávaných pornofrázích, data jsou rozdělena podle věku mužů.

PROFESE ŽEN VYHLEDÁVANÉ NA GOOGLU MUŽI (ROZDĚLENI PODLE VĚKU)

18—24

25—64

65+

1.

chůva

chůva

chůva

2.

učitelka

cvičitelka jógy

roztleskávačka

3.

cvičitelka jógy

učitelka

doktorka

4.

roztleskávačka

roztleskávačka

učitelka

5.

doktorka

realitní makléřka

realitní makléřka

6.

prostitutka

doktorka

zdravotní sestra

7.

realitní makléřka

prostitutka

cvičitelka jógy

8.

zdravotní sestra

sekretářka

sekretářka

9.

sekretářka

zdravotní sestra

prostitutka

KAPITOLA 3 CO JSOU A NEJSOU DATA

1 Leising, M.: „HFT Treasury Trading Hurts Market When News Is Released“. Bloomberg Markets, 16. 12. 2014; Popper, N.: „The Robots Are Coming for Wall Street“. The New York Times Magazine, 28. 2. 2016, s. MM56; Finger, R.: „High Frequency Trading: Is It a Dark Force Against Ordinary Human Traders and Investors?“. Forbes, 30. 9. 2013, dostupné z: https://www.forbes.com/sites/richardfinger/2013/09/30/high-frequency-trading-is-it-a-dark-force-against-ordinary-human-traders-and-investors/#4086fc996352.

2 S Alanem Kruegerem jsem vedl telefonický rozhovor dne 8. 5. 2015.

3 Původní práce: Ginsberg, J., Mohebbi, M. H., Patel, R. S., Brammer, L., Smolinski, M. S., Brilliant, L.: „Detecting Influenza Epidemics Using Search Engine Query Data“. Nature, 457 (7232), 2009, s. 1012—1014. Nedostatky původního modelu jsou analyzovány v této práci: Lazer, D., Kennedy, R., King, G., Vespignani, A.: „The Parable of Google Flu: Traps in Big Data Analysis“. Science, 343 (6176), 2014, s. 1203—1205. Korigovaný model představili autoři v této práci: Yang, S., Santillana, M., Kou, S. C.: „Accurate Estimation of Influenza Epidemics Using Google Search Data Via ARGO“. Proceedings of the National Academy of Sciences, 112 (47), 2015, s. 14473—14478.

4 Stephens-Davidowitz, S., Varian, H.: „A Hands-on Guide to Google Data“. Rukopis, 2015. Viz také Chauvet, M., Gabriel, S., Lutz, Ch.: „Mortgage Default Risk: New Evidence from Internet Search Queries“. Journal of Urban Economics, 96 (C), 2016, s. 91—111.

5 Brin, S., Page, L.: „The Anatomy of a Large-Scale Hypertextual Web Search Engine“. Seventh International World-Wide Web Conference, 14.—18. 4. 1998, Brisbane, Austrálie.

6 Battelle, J.: The Search: How Google and Its Rivals Rewrote the Rules of Business and Transformed Our Culture. New York: Penguin, 2005.

7 Hezkou diskusi na toto téma najdete v: Levy, S.: In the Plex: How Google Thinks, Works, and Shapes Our Lives. New York: Simon & Schuster, 2011.

8 Tento citát najdete také v: Drape, J.: „Ahmed Zayat’s Journey: Bankruptcy and Big Bets“. The New York Times, 5. 6. 2015, s. A1. Nicméně tento článek chybně připisuje autorství citátu Sederovi. Ve skutečnosti je autorem někdo jiný z jeho týmu.

9 S Jeffem Sederem a Patty Murrayovou jsem hovořil v Ocale na Floridě mezi 12. a 14. červnem 2015.

10 Důvody neúspěchu dostihových koní odhadoval Jeff Seder na základě svých dlouholetých zkušeností v tomto oboru.

11 Další tabulky prezentující statistiky úrazů plnokrevníků („Tables of Equine Injury Database Statistics for Thoroughbreds“) jsou dostupné z: http://jockeyclub.com/pdfs/eid_7_year_tables.pdf.

12 Postmortem Examination Program. California Animal Health and Food Safety Laboratory System, 2013.

13 Hunter, A.: „A Case for Full Siblings“. BloodHorse, 18. 4. 2014, dostupné z: https://www.bloodhorse.com/horse-racing/articles/115014/a-case-for-full-siblings.

14 Chiu, M.: „E. J. Johnson Loses 50 Lbs. Since Undergoing Gastric Sleeve Surgery“. People, 1. 10. 2014.

15 Saslow, E.: „Lost Stories of LeBron, Part 1“. ESPN, 17. 10. 2013, dostupné z: http://www.espn.com/nba/story/_/id/9825052/how-lebron-james-life-changed-fourth-grade-espn-magazine.

16 Ross, S.: „16 Million Dollar Baby“. New York Daily News, 12. 3. 2006, a Privman, J.: „The Green Monkey, Who Sold for $16M, Retired“. ESPN, 12. 2. 2008, dostupné z: http://www.espn.com/sports/horse/news/story?id=3242341. Videozáznam z aukce „$16 Million Horse“ je dostupný z: https://www.youtube.com/watch?v=EyggMC85Zsg, zveřejněno 1. 11. 2008.

17 Goel, S., Hofman, J. M., Lahaie, S., Pennock, D. M., Watts, D. J.: „Predicting Consumer Behavior with Web Search“. Proceedings of the National Academy of Sciences, 107 (41), 2010, s. 17486—17490.

18 Hays, C. L.: „What Wal-Mart Knows About Customers’ Habits“. The New York Times, 14. 11. 2004.

19 S Orly Ashenfelterovou jsem vedl telefonický rozhovor dne 27. 10. 2016.

20 McFarland, D. A., Jurafsky, D., Rawlings, C.: „Making the Connection: Social Bonding in Courtship Situations“. American Journal of Sociology, 118 (6), 2013, s. 1596—1649.

21 Greenberg, J.: „What I Learned From My Wise Uncle Leonard Cohen“. Huffington Post, 11. 11. 2016.

22 Schwartz, H. A. a kol.: „Personality, Gender, and Age in the Language of Social Media: The Open-Vocabulary Approach“. PLoS One, 8 (9), 2013. V rámci této práce také provedli rozbor způsobů, jakými lidé mluví na základě výsledků v osobnostním testu.

23 Reagan, A. J., Mitchell, L., Kiley, D., Danforth, C. M., Dodds, P. S.: „The Emotional Arcs of Stories Are Dominated by Six Basic Shapes“. EPJ Data Science, 5 (1), 2016, s. 31—43.

24 Berger, J., Milkman, K. L.: „What Makes Online Content Viral?“. Journal of Marketing Research, 49 (2), 2012, s. 192—205.

25 Kompletní výzkum viz Gentzkow, M., Shapiro, J. M.: „What Makes Online Content Viral?“. Journal of Marketing Research, 49 (2), 2012, s. 192—205. V době, kdy s tímto projektem začali, byli oba studenty doktorského programu. Dnes jsou z nich slavní ekonomové. Gentzkow působí jako profesor na Stanfordově univerzitě a v roce 2014 získal Medaili Johna Batese Clarka, která se uděluje vynikajícím ekonomům mladším čtyřiceti let. Shapiro působí jako profesor na Brownově univerzitě a pracuje také jako redaktor prestižního odborného časopisu Journal of Political Economy. Jejich společná práce patří k jejich nejčastěji citovaným.

26 Murdochovo vlastnictví deníku New York Post lze vysvětlit tím, že New York je obrovské město a je tedy pravděpodobné, že se v něm uživí deníky prezentující různé politické názory. Nicméně je jasné, že neustále prodělává. Viz například Pompeo, J.: „How Much Does the ‚New York Post‘ Actually Lose?“. Politico, 30. 8. 2013, dostupné z: https://www.politico.com/media/story/2013/08/how-much-does-the-new-york-post-actually-lose-001176.

27 S Mattem Gentzkowem a Jessem Shapirem jsem vedl rozhovor v Royal Sonesta v Bostonu dne 16. 8. 2015.

28 Rakelly, K., Sachs, S., Yin, B., Efros, A. A.: „A Century of Portraits: A Visual Historical Record of American High School Yearbooks“. Práce prezentovaná v rámci International Conference on Computer Vision 2015. Fotografie byly použity se svolením autorů.

29 Viz například Kotchemidova, Ch.: „Why We Say ‚Cheese‘: Producing the Smile in Snapshot Photography“. Critical Studies in Media Communication, 22 (1), 2005, s. 2—25.

30 Henderson, J. V., Storeygard, A., Weil, D. N.: „Measuring Economic Growth from Outer Space“. American Economic Review, 102 (2), 2012, s. 994—1028.

31 Caulderwood, K.: „Nigerian GDP Jumps 89% as Economists Add in Telecoms, Nollywood“. International Business Times, 7. 4. 2014, dostupné z: https://www.ibtimes.com/nigerian-gdp-jumps-89-economists-add-telecoms-nollywood-1568219.

32 S Joe Reisingerem jsem vedl telefonický rozhovor dne 10. 6. 2015.

33 Rao, L.: „SpaceX and Tesla Backer Just Invested $50 Million in This Startup“. Fortune, 24. 9. 2015.

KAPITOLA 4 DIGITÁLNÍ SÉRUM PRAVDY

1 Parry, H. J., Crossley, H. M.: „Validity of Responses to Survey Questions“. Public Opinion Quarterly, 14 (1), 1950, s. 61—80.

2 Kreuter, F., Presser, S., Tourangeau, R.: „Social Desirability Bias in CATI, IVR, and Web Surveys“. Public Opinion Quarterly, 72 (5), 2008, s. 847—865.

3 Viz článek T. Edsalla, ve kterém tvrdí, že lhaní může být problém, pokoušíme-li se předvídat, jakou podporu bude mít Trump: Edsall, T. B.: „How Many People Support Trump but Don’t Want to Admit It?“. The New York Times, 15. 5. 2016, s. SR2. Naopak článek Andrewa Gelmana argumentuje, že lhaní nebyl ve volbách tak zásadní faktor. Viz Gelman, A.: „Explanations for That Shocking 2% Shift“. Statistical Modeling, Causal Inference, and Social Science, 9. 11. 2016, dostupné z: https://andrewgelman.com/2016/11/09/explanations-shocking-2-shift/.

4 Diskusi na toto téma najdete v: Grant, A.: Originals: How Non-Conformists Move the World. New York: Viking, 2016. Původní zdroj: Dunning, D., Heath, Ch., Suls, J. M.: „Flawed Self-Assessment: Implications for Health, Education, and the Workplace“. Psychological Science in the Public Interest, 5 (3), 2004, s. 69—106.

5 S Rogerem Tourangeauem jsem vedl telefonický rozhovor dne 5. 5. 2015.

6 Kamenetz, A.: „‚Mischievous Responders‘ Confound Research on Teens“. NPREd, 22. 5. 2014, dostupné z: https://www.npr.org/sections/ed/2014/05/22/313166161/mischievous-responders-confound-research-on-teens. Diskusi o původním výzkumu najdete v: Robinson-Cimpian, J. P.: „Inaccurate Estimation of Disparities Due to Mischievous Responders“. Educational Researcher, 43 (4), 2014, s. 181—185.

7 Dostupné z: https://www.google.com/trends/explore?date=all&geo=US&q=porn,weather.

8 Hess, A.: „How Many Women Are Not Admitting to Pew That They Watch Porn?“. Slate, 11. 10. 2013, dostupné z: https://slate.com/human-interest/2013/10/pew-online-viewing-study-percentage-of-women-who-watch-online-porn-is-growing.html.

9 Diakopoulus, N.: „Sex, Violence, and Autocomplete Algorithms“. Slate, 2. 8. 2013, dostupné z: https://slate.com/technology/2013/08/words-banned-from-bing-and-googles-autocomplete-algorithms.html.

10 Odhaduji, že se na americkém Googlu objeví každý měsíc asi 1 730 vyhledávání, kterými lidé explicitně vyslovují lítost nad tím, že mají děti, a jen asi padesát, kdy lidé litují, že děti nemají. V Americe žije necelých šestnáct milionů lidí ve věku nad pětačtyřicet let, kteří nemají děti. Dále tu žije asi sto padesát dva milionů těch, kteří děti mají. To znamená, že v rámci populace, která přichází v úvahu, projevují lidé s dětmi na Googlu lítost asi 3,6krát častěji než lidé bezdětní. Jak jsem již zdůraznil v textu — ale věřím, že to stojí za to zopakovat —, Googlu se tímto způsobem svěřuje jen malá, vybraná skupina uživatelů. Jsou to pravděpodobně lidé, jejichž zklamání nad osobní situací je natolik silné, že na chvíli zapomenou, že jim v tom Google nemůže pomoci.

11 Tyto předpoklady jsem převzal z: Silver, N.: „How Opinion on Same-Sex Marriage Is Changing, and What It Means“. FiveThirtyEight, 26. 3. 2013, dostupné z: https://fivethirtyeight.com/features/how-opinion-on-same-sex-marriage-is-changing-and-what-it-means/.

12 Autorova analýza údajů uvedených uživateli na Facebooku. Do této studie nebyli zařazeni uživatelé, kteří do svých preferencí uvedli muže i ženy. Výsledky analýzy naznačují, že nezanedbatelné procento uživatelů, kteří uvádějí zájem jak o muže, tak o ženy, mají na mysli spíše zájem o přátelství než o milostný vztah.

13 Jak jsme si již řekli, aplikace Google Trends nerozlišuje jednotlivá vyhledávání podle pohlaví uživatele. Google AdWords třídí podle pohlaví jednotlivá zobrazení konkrétních kategorií. Nicméně tyto údaje nejsou příliš přesné. Pokusil jsem se rozlišit vyhledávání podle pohlaví tak, že jsem nejdříve pomocí údajů ze všech vyhledávání určil procentuální podíl vyhledávání gay porna podle jednotlivých států. Tato data jsem standardizoval podle údajů o pohlaví získaných z Google AdWords. Dalším způsobem, jak získat data rozlišená podle pohlaví, je využít údaje z webových stránek Pornhub. Na druhou stranu, data z Pornhubu mohou reprezentovat jen velice specifický vzorek, jelikož je možné, že řada homosexuálů navštěvuje spíš specifické stránky zaměřené na gay porno. Data získaná z Pornhubu naznačují, že konzumace gay porna je mezi muži menší, než ukazují data z vyhledávání na Googlu. Ať tak či onak, výsledky potvrzují, že mezi tolerancí vůči homosexualitě a konzumací mužského gay porna není žádný silný vztah. Všechny zmíněné informace a další poznámky jsou dostupné na mých webových stránkách sethsd.com v sekci s názvem „Sex“.

14 Autorovy výpočty z údajů získaných na Facebooku: 8. 2. 2017 zhruba 300 chlapců ze středních škol v oblasti San Francisca — Oaklandu — San Jose vyjádřilo na Facebooku zájem o stejné pohlaví. Asi 7 800 napsalo, že je zajímají ženy.

15 „We Don’t Have Any Gays in Iran“ (V Íránu gaye nemáme). Íránský prezident promluvil před představiteli univerzit Ivy League. Mail Online, 25. 9. 2007, dostupné z: https://www.dailymail.co.uk/news/article-483746/We-dont-gays-Iran-Iranian-president-tells-Ivy-League-audience.html.

16 Logiurato, B.: „Sochi Mayor Claims There Are No Gay People in the City“. Sports Illustrated, 27. 1. 2014.

17 Podle Google AdWords se každoročně objeví desítky tisíc vyhledávání termínu „гей порно“ (gay porno). Procento těchto vyhledávání v Soči a ve Spojených státech se zhruba shoduje. Na Google AdWords nenajdete údaje o Íránu, to samé platí pro Pornhub. Nicméně vyhledávač pornostránek PornMD prostudoval jejich data a uvedl, že pět z deseti nejčastěji vyhledávaných termínů na internetu se týká gay porna. Mezi nimi byly i fráze jako „daddy love“ (otcovská láska) či „hotel bussinesman“. Více viz McCormick, J. P.: „Survey Reveals Searches for Gay Porn Are Top in Countries Banning Homosexuality“. PinkNews, dostupné z: https://www.pinknews.co.uk/2013/03/13/survey-reveals-searches-for-gay-porn-are-top-in-countries-banning-homosexuality/. Podle Google Trends tvoří vyhledávání gay porna v Íránu pouhá dvě procenta, což je méně než ve Spojených státech, ale stále hovoří pro docela rozšířený zájem.

18 Stephens-Davidowitz, S.: „Searching for Sex“. Další údaje jsou dostupné na mých webových stránkách sethsd.com v sekci „Sex“.

19 „Current Contraceptive Status Among Women Aged 15—44: United States, 2011—2013“. Centra pro kontrolu a prevenci nemocí, dostupné z: https://www.cdc.gov/nchs/data/databriefs/db173_table.pdf#1.

20 Spiegelhalter, D.: „Sex: What Are the Chances?“. BBC News, 15. 3. 2012, dostupné z: http://www.bbc.com/future/story/20120313-sex-in-the-city-or-elsewhere.

21 Ve Spojených státech je každoročně evidováno zhruba 6,6 milionů těhotenství a žije tu 62 milionů žen ve věku 15—44 let.

22 Jak už jsem zmínil výše, neznám pohlaví uživatele, který něco vyhledává na Googlu. Předpokládám, že valnou většinu vyhledávání na téma, jak provést cunnilingus, mají na svědomí muži, zatímco jak provést felaci ve většině případů vyhledávají ženy. Důvodem je fakt, že většina lidí je heterosexuální, a také je možné, že není příliš třeba se učit, jak potěšit partnera stejného pohlaví.

23 Autorova analýza údajů z Google AdWords.

24 Soltas, E., Stephens-Davidowitz, S.: „The Rise of Hate Search“. The New York Times, 13. 12. 2015, s. SR1. Data a další podrobnosti jsou dostupné na mých webových stránkách sethsd.com v sekci „Islamophobia“.

25 Autorova analýza údajů z Google Trends.

26 Autorova analýza údajů z Google Trends.

27 Rode, A., Shukla, A. J.: „Prejudicial Attitudes and Labor Market Outcomes“. Rukopis, 2013.

28 Stephens-Davidowitz, S.: „Google, Tell Me. Is My Son a Genius?“. The New York Times, 19. 1. 2014, s. SR6. Údaje týkající se přesných vyhledávání můžete najít pomocí Google AdWords. Odhady lze provést pomocí Google Trends, porovnáním vyhledávání obsahujících slova „gifted“ (talentovaný) a „son“ (syn) versus „gifted“ a „daughter“ (dcera). Srov. např.: https://www.google.com/trends/explore?date=all&geo=US&q=gifted%20son,gifted%20daughter a https://www.google.com/trends/explore?date=all&geo=US&q=overweight%20son,overweight%20daughter. Jedinou výjimkou z běžného vzorce, který tvoří dotazy na inteligenci syna a krásu dcery, jsou častější vyhledávání slovního spojení „tlustý syn“ než „tlustá dcera“. Zdá se, že zde existuje spojení s popularitou porna s incestní tematikou, o které jsme si řekli výše. Zhruba dvacet procent vyhledávání obsahujících slova „tlustý“ a „syn“ zároveň obsahuje i slovo „porno“.

29 Gender Equity in Education: A Data Snapshot. Úřad pro občanská práva, Ministerstvo školství Spojených států, červen 2012, dostupné z: https://www2.ed.gov/about/offices/list/ocr/docs/gender-equity-in-education.pdf.

30 „2011/12 National Survey of Children’s Health: Indicator 1.4a“. Data Resource Center for Child and Adolescent Health, dostupné z: http://www.childhealthdata.org/browse/survey/results?q=2415&g=455&a=3879&r=1.

31 Stephens-Davidowitz, S.: „The Data of Hate“. Příslušná data jsou dostupná na webu sethsd.com v sekci s názvem „Stormfront“.

32 Zájem o vyhledávání stránek Stormfrontu na Googlu v říjnu 2015 byl podobný jako v říjnu 2016. Tyto údaje jsou v ostrém protikladu k období během Obamova prvního zvolení. V říjnu 2008 se zájem o stránky hnutí Stormfront zvýšil oproti říjnu předešlého roku o téměř šedesát procent. V den Obamova vítězství v prezidentských volbách se míra vyhledávání termínu „Stormfront“ zvýšila asi desetkrát. V den Trumpova zvolení bylo těchto vyhledávání asi 2,5krát víc. Šlo o zhruba stejný nárůst jako v den, kdy byl v roce 2004 do prezidentského úřadu zvolen George W. Bush, a je možné, že z velké části odráží zájem politických nadšenců o novinky.

33 Gentzkow, M., Shapiro, J. M.: „Ideological Segregation Online and Offline“. The Quarterly Journal of Economics, 126 (4), 2011, s. 1799—1839.

34 Bakshy, E., Messing, S., Adamic, L. A.: „Exposure to Ideologically Diverse News and Opinion on Facebook“. Science, 348 (6239), 2015, s. 1130—1132. Autoři této studie zjistili, že devět procent aktivních uživatelů Facebooku se veřejně hlásí k nějaké ideologii. Zhruba dvacet tři procent jejich přátel, kteří také veřejně proklamují svůj ideologický postoj, má opačný názor než tito uživatelé a 28,5 procenta novinek, které zhlédnou na Facebooku, také vyjadřuje opačný názor. Tyto údaje nejsou přímo srovnatelné s jinými údaji o segregaci, protože zahrnují čísla týkající se pouze malého vzorku uživatelů Facebooku, kteří se ke svým názorům hlásí veřejně. Lze se domnívat, že tito uživatelé jsou s větší pravděpodobností politicky aktivní a sdružují se s jinými politicky aktivními uživateli se stejnými názory. Je-li tato úvaha správná, rozdíly mezi všemi uživateli budou ještě větší.

35 Další faktor, díky kterému jsou sociální média překvapivě odlišná, je to, že velice zvýhodňují extrémně populární a často sdílené články, bez ohledu na jejich politické zabarvení. Viz Messing, S., Westwood, S.: „Selective Exposure in the Age of Social Media: Endorsements Trump Partisan Source Affiliation When Selecting News Online“. Communication Research, 41 (8), 2014, s. 1042—1063.

36 Viz Quinn, B.: „Social Network Users Have Twice as Many Friends Online as in Real Life“. The Guardian, 8. 5. 2011. Tento článek pojednává o studii provedené v roce 2011 nadací pro léčbu cystické fibrózy (Cystic Fibrosis Trust), ve které se zjistilo, že průměrný uživatel sociálních sítí má sto dvacet jedna online přátel a padesát pět skutečných. Podle studie střediska Pew Research provedené v roce 2014 měl průměrný uživatel Facebooku více než tři sta přátel. Viz Smith, A.: „6 New Facts About Facebook“. Pew Research Center, 3. 2. 2014, dostupné z: http://www.pewresearch.org/fact-tank/2014/02/03/6-new-facts-about-facebook/.

37 Bakshy, E., Rosenn, I., Marlow, C., Adamic, L. A.: The Role of Social Networks in Information Diffusion. Sborník z 21. mezinárodní konference o World Wide Web, 2012.

38 „Study: Child Abuse on Decline in U.S.“. CBS News, 12. 12. 2011.

39 Stephens-Davidowitz, S.: „How Googling Unmasks Child Abuse“. The New York Times, 14. 7. 2013, s. SR5, a Stephens-Davidowitz, S.: „Unreported Victims of an Economic Downturn“. Rukopis, 2013.

40 „Stopping Child Abuse: It Begins With You“. The Arizona Republic, 26. 3. 2016.

41 Stephens-Davidowitz, S.: „The Return of the D.I.Y. Abortion“. The New York Times, 6. 3. 2016, s. SR2. Data a další podrobnosti najdete na mých webových stránkách sethsd.com v sekci „Self-Induced Abortion“.

42 „Consumer Magazines: Search Results“. Alliance for Audited Media, dostupné z: http://abcas3.auditedmedia.com/ecirc/magtitlesearch.asp.

43 Autorovy výpočty ze dne 4. 10. 2016 s využitím facebookové funkce Ads Manager.

44 „List of Most Popular Websites“, Wikipedia. Podle virtuálního asistenta jménem Alexa, který zaznamenává vyhledávání na internetu, byla ke dni 4. 9. 2016 nejpopulárnější pornostránkou XVideos, současně 57. nejpopulárnější webová stránka. Podle porovnávací platformy SimilarWeb byla ke dni 4. 9. 2016 nejpopulárnější pornostránkou XVideos a současně byla sedmnáctou nejpopulárnější webovou stránkou. Podle Alexy patří mezi deset nejpopulárnějších Google, YouTube, Facebook, Baidu, Yahoo!, Amazon, Wikipedia, Tencent QQ, Google India a Twitter.

45 Tento příběh jsem převzal z: Kirkpatrick, D.: The Facebook Effect: The Inside Story of the Company That Is Connecting the World. New York: Simon & Schuster, 2010.

46 Thiel, P., Masters, B.: Zero to One: Notes on Startups, or How to Build the Future. New York: The Crown Publishing Group, 2014.

47 S Xavierem Amatriainem jsem vedl telefonický rozhovor dne 5. 5. 2015.

48 Autorova analýza údajů z Google Trends.

49 „The President Speaks at the Islamic Society of Baltimore“ (Prezident promluvil před muslimskou komunitou v Baltimore). Video na YouTube, zveřejněno 3. 2. 2016, dostupné z: https://www.youtube.com/watch?v=LRRVdVqAjdw.

50 Autorova analýza údajů z Google Trends. Počet vyhledávání slovního spojení „zabijte muslimy“ byl nižší než ve srovnatelném období o týden dřív. I počet vyhledávání, která obsahovala slovo „muslim“ dohromady s jedním z pěti nejčastějších negativních výrazů o této skupině obyvatel, byl nižší.

KAPITOLA 5 JE ČAS ZAOSTŘIT

1 Stephens-Davidowitz, S.: „They Hook You When You’re Young“. The New York Times, 20. 4. 2014, s. SR5. Data i kódování z této studie jsou dostupné na mém webu sethsd.com v sekci „Baseball“.

2 Ghitza, Y., Gelman, A.: „The Great Society, Reagan’s Revolution, and Generations of Presidential Voting“. Rukopis, 2014.

3 S Rajem Chettym jsem vedl telefonický rozhovor dne 30. 7. 2015.

4 Chetty, R. a kol.: „The Association Between Income and Life Expectancy in the United States, 2001—2014“. JAMA: The Journal of the American Medical Association, 315 (16), 2016, s. 1750—1766.

5 Belluz, J.: „Income Inequality Is Chipping Away at Americans’ Life Expectancy“. Vox, 11. 4. 2016, dostupné z: https://www.vox.com/2016/4/11/11405954/health-life-expectancy-inequality-jama.

6 Chetty, R., Friedman, J., Saez, E.: „Using Differences in Knowledge Across Neighborhoods to Uncover the Impacts of the EITC on Earnings“. American Economic Review, 103 (7), 2013, s. 2683—2721.

7 Převzato z: Stephens-Davidowitz, S.: „The Geography of Fame“. The New York Times, 23. 3. 2014, s. SR6. Data jsou dostupná ke stažení na mých webových stránkách sethsd.com v sekci „Wikipedia Birth Rate, by County“. Noahu Stephens-Davidowitzovi děkuji za pomoc se stahováním a kódováním údajů o místě narození všech osobností na Wikipedii.

8 Další údaje o tom, jakou váhu můžeme přisoudit městům, najdete zde: Glaeser, E.: Triumph of the City. New York: Penguin, 2011. (Glaeser byl mým školitelem na fakultě.)

9 Levinson, D. (ed.): Encyclopedia of Crime and Punishment. Thousand Oaks, Kalifornie: SAGE, 2002.

10 Anderson, C. a kol.: „The Influence of Media Violence on Youth“. Psychological Science in the Public Interest, 4 (3), 2003, s. 81—110.

11 Dahl, G., DellaVigna, S.: „Does Movie Violence Increase Violent Crime?“. The Quarterly Journal of Economics, 124 (2), 2009, s. 677—734.

12 Stephens-Davidowitz, S.: „Days of Our Digital Lives“. The New York Times, 5. 7. 2015, s. SR4.

13 Richardson, A., Budd, T.: „Young Adults, Alcohol, Crime and Disorder“. CBMH: Criminal Behaviour and Mental Health, 13 (1), 2003, s. 5—16; Scribner, R. A., MacKinnon, D. P., Dwyer, J. H.: „The Risk of Assaultive Violence and Alcohol Availability in Los Angeles County“. American Journal of Public Health, 85 (3), 1995, s. 335—340; Gorman, D. M., Speer, P. W., Gruenewald, P. J., Labouvie, E. W.: „Spatial Dynamics of Alcohol Availability, Neighborhood Structure and Violent Crime“. Journal of Studies on Alcohol, 62 (5), 2001, s. 628—636; Grubesic, T. H., Pridemore, W. A., Williams, D. A., Philip-Tabb, L.: „Alcohol Outlet Density and Violence: The Role of Risky Retailers and Alcohol-Related Expenditures“. Alcohol and Alcoholism, 48 (5), 2013, s. 613—619.

14 „Ed McCaffrey Knew Christian McCaffrey Would Be Good from the Start — The Herd“. Video na YouTube, zveřejněno 3. 12. 2015, dostupné z: https://www.youtube.com/watch?v=boHMmp7DpX0.

15 Vědci zjistili ještě víc, jakmile tyto údaje o trestné činnosti rozdělili do menších časových úseků. Příklad za všechny: stížnosti na domácí násilí zaznamenávají nárůst okamžitě po skončení fotbalového zápasu, ve kterém domácí tým prohrál, ačkoli se očekávala jeho výhra. Viz Card, D., Dahl, G. B.: „Family Violence and Football: The Effect of Unexpected Emotional Cues on Violent Behavior“. The Quarterly Journal of Economics, 126 (1), 2011, s. 103—143.

16 Simmons, B.: „It’s Hard to Say Goodbye to David Ortiz“. ESPN, 2. 6. 2009, dostupné z: http://www.espn.com/espnmag/story?id=4223584.

17 Více k tématu viz Silver, N.: The Signal and the Noise: Why So Many Predictions Fail — But Some Don’t. New York: Penguin, 2012.

18 Campbell, R.: „How Will Prince Fielder Age?“. FanGraphs, 28. 10. 2011, dostupné z: https://www.fangraphs.com/blogs/how-will-prince-fielder-age/.

19 Tyto údaje mi laskavě poskytl Rob McQuown z organizace Baseball Prospectus.

20 S Isaacem Kohanem jsem vedl telefonický rozhovor dne 15. 6. 2015.

21 S Jamesem Heywoodem jsem vedl telefonický rozhovor dne 17. 8. 2015.

KAPITOLA 6 SVĚT JE JEDNA VELKÁ LABORATOŘ

1 Tento příběh je popsaný mimo jiné v: Christian, B.: „The A/B Test: Inside the Technology That’s Changing the Rules of Business“. Wired, 25. 4. 2012, dostupné z: https://www.wired.com/2012/04/ff_abtesting/.

2 Duflo, E., Hanna, R., Ryan, S. P.: „Incentives Work: Getting Teachers to Come to School“. American Economic Review, 102 (4), 2012, s. 1241—1278.

3 Parker, I.: „The Poverty Lab“. The New Yorker, 17. 5. 2010.

4 Christian, B.: „The A/B Test: Inside the Technology That’s Changing the Rules of Business“. Wired, 25. 4. 2012, dostupné z: https://www.wired.com/2012/04/ff_abtesting/.

5 Bowman, D.: „Goodbye, Google“. Stopdesign, 20. 3. 2009, dostupné z: https://stopdesign.com/archive/2009/03/20/goodbye-google.html.

6 Bakshy, E.: „Big Experiments: Big Data’s Friend for Making Decisions“. Facebook, 3. 4. 2014, dostupné z: https://www.facebook.com/notes/facebook-data-science/big-experiments-big-datas-friend-for-making-decisions/10152160441298859/. Zdroje informací o farmaceutických studiích najdete zde: „How Many Clinical Trials Are Started Each Year?“. Quora, dostupné z: https://www.quora.com/How-many-clinical-trials-are-started-each-year.

7 S Danem Sirokerem jsem vedl telefonický rozhovor dne 29. 4. 2015.

8 Siroker, D.: „How Obama Raised $60 Million by Running a Simple Experiment“. Optimizely Blog, 29. 11. 2010, dostupné z: https://blog.optimizely.com/2010/11/29/how-obama-raised-60-million-by-running-a-simple-experiment/.

9 Deník The Boston Globe autorovi poskytl A/B testy i jejich výsledky. Některé další podrobnosti ohledně jejich testování najdete zde: „The Boston Globe: Discovering and Optimizing a Value Proposition for Content. Marketing Sherpa Video Archive“. MarketingSherpa, dostupné z: https://www.marketingsherpa.com/video/boston-globe-optimization-summit2. Najdete tam mimo jiné i nahrávku rozhovoru Petera Doucetta z Globe a Pamely Markeyové z MECLABS.

10 S Clarkem Bensonem jsem vedl telefonický rozhovor dne 23. 7. 2015.

11 „Enhancing Text Ads on the Google Display Network“. Inside AdSense, 3. 12. 2012, dostupné z: https://adsense.googleblog.com/2012/12/enhancing-text-ads-on-google-display.html.

12 Viz například „Large Arrows Appearing in Google Ads — Please Remove“. DoubleClick Publisher Help Forum, dostupné z: https://productforums.google.com/forum/#!topic/dfp/p_TRMqWUF9s.

13 Alter, A.: Irresistible: The Rise of Addictive Technology and the Business of Keeping Us Hooked. New York: Penguin, 2017.

14 Autorova analýza údajů z Google Trends.

15 O tomto tématu se hovoří ve videu, které je momentálně uvedené na stránce Harry Walker Speakers Bureau, věnovaném knize Freakonomie, dostupné z: https://www.harrywalker.com/speakers/authors-of-freakonomics/.

16 Hartmann, W. R., Klapper, D.: „Super Bowl Ads“. Rukopis, 2014.

17 Chcete-li se dozvědět víc o možnosti, že pravděpodobně žijeme v počítačové simulaci, podívejte se sem: Bostrom, N.: „Are We Living in a Computer Simulation?“. The Philosophical Quarterly, 53 (211), 2003, s. 243—255.

18 Zaměstnanci deníku Los Angeles Times: „U.S. Presidential Assassinations and Attempts“. Los Angeles Times, 22. 1. 2012, dostupné z: https://timelines.latimes.com/us-presidential-assassinations-and-attempts/.

19 Jones, B. F., Olken, B. A.: „Do Assassins Really Change History?“. The New York Times, 12. 4. 2015, s. SR12.

20 Záznam útoku můžete zhlédnout na YouTube pod názvem „Parade surprise (Chechnya 2004)“. Video zveřejněno 31. 3. 2009, dostupné z: https://www.youtube.com/watch?v=fHWhs5QkfuY (v době vydání českého překladu již toto video na YouTube dostupné není — pozn. překl.).

21 Tento příběh z roku 1939 je popsaný také v: Jones, B. F., Olken, B. A.: „Do Assassins Really Change History?“. The New York Times, 12. 4. 2015, s. SR12.

22 Jones, B. F., Olken, B. A.: „Hit or Miss? The Effect of Assassinations on Institutions and War“. American Economic Journal: Macroeconomics, 1 (2), 2009, s. 55—87.

23 Poukázal na to John Tierney v: Tierney, J.: „How to Win the Lottery (Happily)“. The New York Times, 27. 5. 2014, s. D5. V Tierneyho práci jsou citovány následující studie: Apouey, B., Clark, A. E.: „Winning Big but Feeling No Better? The Effect of Lottery Prizes on Physical and Mental Health“. Health Economics, 24 (5), 2015, s. 516—538; Gardner, J., Oswald, A. J.: „Money and Mental Wellbeing: A Longitudinal Study of Medium-Sized Lottery Wins“. Journal of Health Economics, 26 (1), 2007, s. 49—60; Hedenus, A.: „At the End of the Rainbow: Post-Winning Life Among Swedish Lottery Winners“. Rukopis, 2011. Tiernyho práce dále poukazuje na to, že níže uvedená slavná studie z roku 1978, na jejímž základě autoři tvrdili, že výhra v loterii vás neudělá šťastnými, pracovala jen s velice malým vzorkem zkoumaných osob: Brickman, P., Coates, D., Janoff-Bulman, R.: „Lottery Winners and Accident Victims: Is Happiness Relative?“. Journal of Personality and Social Psychology, 36 (8), 1978, s. 917—927.

24 Kuhn, P., Kooreman, P., Soetevent, A., Kapteyn, A.: „The Effects of Lottery Prizes on Winners and Their Neighbors: Evidence from the Dutch Postcode Lottery“. American Economic Review, 101 (5), 2011, s. 2226—2247, a Agarwal, S., Mikhed, V., Scholnick, B.: „Does Inequality Cause Financial Distress? Evidence from Lottery Winners and Neighboring Bankruptcies“. Pracovní materiál, 2016.

25 Agarwal, S., Mikhed, V., Scholnick, B.: „Does Inequality Cause Financial Distress? Evidence from Lottery Winners and Neighboring Bankruptcies“. Pracovní materiál, 2016.

26 Clemens, J., Gottlieb, J. D.: „Do Physicians’ Financial Incentives Affect Medical Treatment and Patient Health?“. American Economic Review, 104 (4), 2014, s. 1320—1349. Vezměte prosím na vědomí, že tyto výsledky nepoukazují na lékaře jako ztělesnění zla. Ve skutečnosti by bylo mnohem víc znepokojivé, kdyby dodatečná vyšetření či zákroky, které lékař objednal, protože dostává lépe zaplaceno, doopravdy někomu zachránily život. Pokud by k takovému případu došlo, znamenalo by to, že je třeba lékařům platit dost na to, aby objednávali pacienty na zákroky, které jim zachrání život. Výsledky studie Clemense a Gottlieba místo toho naznačují, že lékaři tyto zákroky objednávají bez ohledu na to, kolik za to dostanou zaplaceno. Aby lékaři objednali pacienta na léčbu, která až zase tolik nepomáhá, musí být dostatečně finančně ohodnoceni. Dá se to říct i jinak: lékaři nevěnují příliš pozornosti finančním stimulům, pokud jde o výkony, které zachraňují pacientům život; hodně pozornosti naopak věnují finančním stimulům, pokud se jedná o něco méně důležitého.

27 McFadden, R. D., Shapiro, E.: „Finally, a Face to Fit Stuyvesant: A High School of High Achievers Gets a High-Priced Home“. The New York Times, 8. 9. 1992.

28 Nabídku vyučovaných předmětů na Stuy najdete na jejich webových stránkách. Dostupné z: http://stuy.enschool.org/index.jsp.

29 Bahr, A.: „When the College Admissions Battle Starts at Age 3“. The New York Times, 29. 7. 2014, dostupné z: https://www.nytimes.com/2014/07/30/upshot/when-the-college-admissions-battle-starts-at-age-3.html.

30 Chan, S.: „The Obama Team’s New York Ties“. The New York Times, 25. 11. 2008; Rosenman, E. T. R.: „Class of 1984: Lisa Randall“. The Harvard Crimson, 2. 6. 2009; „Gary Shteyngart on Stuyvesant High School: My New York“. Video na YouTube, zveřejněno 4. 8. 2010, dostupné z: https://www.youtube.com/watch?v=NQ_phGkC-Tk; Amos, C.: „30 Stars Who Attended NYC Public Schools“. Daily News, 29. 5. 2015.

31 Campanile, C.: „Kids Stuy High Over Bubba: He’ll Address Ground Zero School’s Graduation“. New York Post, 22. 3. 2002; „Stuyvesant High School’s ‚Multicultural Tapestry‘ Eloquent Response to Hatred, Says Secretary-General in Graduation Address“. Tisková zpráva OSN, 23. 6. 2004; „Conan O’Brien’s Speech at Stuyvesant’s Class of 2006 Graduation in Lincoln Center“. Video na YouTube, zveřejněno 6. 5. 2012, dostupné z: https://www.youtube.com/watch?v=zAMkUE9Oxnc.

32 Viz https://k12.niche.com/rankings/public-high-schools/best-overall/.

33 Wheaton, P.: „8th-Graders Get High School Admissions Results“. InsideSchools, 4. 3. 2016, dostupné z: https://insideschools.org/blog/item/1001064-8th-graders-get-high-school-admissions-results.

34 Kundera, M.: Nesnesitelná lehkost bytí. Brno: Atlantis, 2006, s. 16—17.

35 Chen, M. K., Shapiro, J. M.: „Do Harsher Prison Conditions Reduce Recidivism? A Discontinuity-Based Approach“. American Law and Economics Review, 9 (1), 2007, s. 1—29.

36 Abdulkadiroğlu, A., Angrist, J., Pathak, P.: „The Elite Illusion: Achievement Effects at Boston and New York Exam Schools“. Econometrica, 82 (1), 2014, s. 137—196. Stejný nulový výsledek byl nalezen v rámci této studie: Dobbie, W., Fryer, R. G., Jr.: „The Impact of Attending a School with High-Achieving Peers: Evidence from the New York City Exam Schools“. American Economic Journal: Applied Economics, 6 (3), 2014, s. 58—75.

37 Viz https://www.payscale.com/college-salary-report/bachelors.

38 Dale, S. B., Krueger, A. B.: „Estimating the Payoff to Attending a More Selective College: An Application of Selection on Observables and Unobservables“. The Quarterly Journal of Economics, 117 (4), 2002, s. 1491—1527.

39 Schroeder, A.: The Snowball: Warren Buffett and the Business of Life. New York: Bantam Books, 2008.

KAPITOLA 7 SPOUSTA DAT, SPOUSTA BRAKU? CO VELKÁ DATA NEDOKÁŽOU

1 Bollen, J., Mao, H., Zeng, X.: „Twitter Mood Predicts the Stock Market“. Journal of Computational Science, 2 (1), 2011, s. 1—8.

2 Mackintosh, J.: „Hedge Fund That Traded Based on Social Media Signals Didn’t Work Out“. Financial Times, 25. 5. 2012.

3 Chabris, C. F. a kol.: „Most Reported Genetic Associations with General Intelligence Are Probably False Positives“. Psychological Science, 23 (11), 2012, s. 1324—1336.

4 Tento příběh zazněl v rámci přednášky na TEDx Talks, kterou můžete zhlédnout pod názvem „How to Make a Behavior Addictive: Zoë Chance at TEDx Mill River“ na YouTube. Video zveřejněno 14. 5. 2013, dostupné z: https://www.youtube.com/watch?v=AHfiKav9fcQ. Na některé podrobnosti příběhu, jako například na barvu krokoměru, přišla řeč během našeho rozhovoru — se Zoë Chanceovou jsem vedl telefonický rozhovor dne 20. 4. 2015 — i v rámci naší e-mailové konverzace ze dne 11. 7. 2016 a 8. 9. 2016.

5 Tento úryvek pochází z: Peysakhovich, A., Stephens-Davidowitz, S.: „How Not to Drown in Numbers“. The New York Times, 3. 5. 2015, s. SR6.

6 Jacob, B. A., Levitt, S. D.: „Rotten Apples: An Investigation of the Prevalence and Predictors of Teacher Cheating“. The Quarterly Journal of Economics, 118 (3), 2003, s. 843—877.

7 S Thomasem Kanem jsem vedl telefonický rozhovor dne 22. 4. 2015.

8 Ensuring Fair and Reliable Measures of Effective Teaching. Nadace Billa a Melindy Gatesových, dostupné z: http://k12education.gatesfoundation.org/download/?Num=2572&filename=MET_Ensuring_Fair_and_Reliable_Measures_Practitioner_Brief.pdf.

KAPITOLA 8 FŮRA DAT, FŮRA PROBLÉMŮ? ČEMU BYCHOM SE MĚLI VYHNOUT

1 Netzer, O., Lemaire, A., Herzenstein, M.: „When Words Sweat: Identifying Signals for Loan Default in the Text of Loan Applications“. Columbia Business School Research Paper 16—83, 2016.

2 Renton, P.: „Another Analysis of Default Rates at Lending Club and Prosper“. LendIt Fintech News, 2012, dostupné z: https://www.lendacademy.com/lending-club-prosper-default-rates/.

3 Kosinski, M., Stillwell, D., Graepel, T.: „Private Traits and Attributes Are Predictable from Digital Records of Human Behavior“. PNAS, 110 (15), 2013, s. 5802—5805.

4 Luca, M.: „Reviews, Reputation, and Revenue: The Case of Yelp“. Rukopis, 2011.

5 Ma-Kellams, Ch., Or, F., Baek, J. H., Kawachi, I.: „Rethinking Suicide Surveillance: Google Search Data and Self-Reported Suicidality Differentially Estimate Completed Suicide Risk“. Clinical Psychological Science, 4 (3), 2016, s. 480—484.

6 Použil jsem metodologii, o které se zmiňuji na svých webových stránkách v rámci poznámek k tématu vyvolání vlastního potratu. Srovnával jsem vyhledávání na Googlu spadající do kategorie „sebevražda“ a vyhledávání výrazu „jak si uvázat kravatu“. V roce 2015 Google zaznamenal 6,6 milionu vyhledávání výrazu „jak si uvázat kravatu“. V kategorii „sebevražda“ bylo vyhledávání 6,5krát více: (6,5 × 6,6) : 12 = 3,5.

7 Tým projektu The Bridge Initiative: „When Islamophobia Turns Violent: The 2016 U.S. Presidential Election“. Bridge, 2. 5. 2016, dostupné z: https://bridge.georgetown.edu/when-islamophobia-turns-violent-the-2016-u-s-presidential-elections/.

ZÁVĚR: KOLIK LIDÍ DOČTE KNIHU AŽ DO KONCE?

1 Popper, K.: Conjectures and Refutations. London: Routledge & Kegan Paul, 1963.

2 Rogers, S.: „John Snow’s Data Journalism: The Cholera Map That Changed the World“. The Guardian, 15. 3. 2013.

3 S Benjaminem Jonesem jsem vedl telefonický rozhovor dne 1. 6. 2015. Tato práce je také zmíněna v: Chatterji, A., Jones, B.: „Harnessing Technology to Improve K-12 Education“. The Hamilton Project: Discussion Paper 2012-05, 2012.

4 Ellenberg, J.: „The Summer’s Most Unread Book Is…“. The Wall Street Journal, 3. 7. 2014.

Table of Contents

Předmluva Stevena Pinkera

Úvod: Náznak revoluce

VELKÁ A MALÁ DATA

JAK MOCNÁ JSOU VELKÁ DATA

3 Co jsou a nejsou data

4 Digitální sérum pravdy

5 Je čas zaostřit

6 Svět je jedna velká laboratoř

VELKÁ DATA: POZOR, KŘEHKÉ!

7 Spousta dat, spousta braku? Co velká data nedokážou

8 Fůra dat, fůra problémů? Čemu bychom se měli vyhnout

Poznámky