Ukázka elektronické knihy

Original English language edition first published by

Puffin Books, a Penguin Random House group company

Cover, text and illustrations copyright © Tom Fletcher, 2016

Illustrations by Shane Devries

The author has asserted his moral rights

Translation © Jan Březovský and Tereza Nuckollsová, 2018

Translation of poems © Vratislav Kadlec

Czech edition © Nakladatelství Slovart, 2018

ISBN 978-80-7529-578-1

Pro Buzze a Buddyho.

Krásné Vánoce, moji malí skřítci!

Předmluva

KONEC DINOSAURŮ

Tenhle příběh, jako každý dobrý příběh, začíná před dávnými časy. Nejenom prostě před dlouhou dobou, ale před hodně, hodně, hodně dlouhou dobou. Vlastně před bambiliony let. Dlouho předtím než se narodili vaše babičky a dědečkové. Dřív než se objevil první člověk. Dřív než byla vynalezena auta a letadla, a dokonce dřív než začal fungovat internet, existovalo něco daleko lepšího:

DINOSAUŘI!

Dinosauři byli ti nejúžasnější tvorové, kteří se kdy po naší planetě procházeli. Byla jich spousta a rodili se ve všech možných tvarech a velikostech. Existovali malí, ale ti byli přesto větší než pes nebo kočka, někteří měli dokonce ostré bodce na zádech. A pak také existovali neuvěřitelně obrovští dinosauři, těm se říkalo seismosauři, kteří byli větší než pět dvoupatrových autobusů na sobě, krk měli tlustý jako tři kmeny stromů a kůži měli hrubou jako pneumatiky od traktoru. Vím, že se tomu dá jen stěží uvěřit, ale je to rozhodně tak, protože tohle je kniha a knihy nelžou.

Rád bych vám vyprávěl o dvou opravdu výjimečných dinosaurech – jmenovali se Mámosaurus a Tátodokus (tohle samozřejmě nebyla jejich pravá jména, to by bylo trochu hloupé, ne?).

Mámosaurus a Tátodokus byli celý den venku pod pravěkým sluncem žhnoucím jako rozžhavený uhlík a nyní se vraceli domů do jejich malého hnízdečka. Ale to, co tam na ně čekalo, bylo hrůzostrašné – děsivá směsice kamenů, kostí a prachu. Domov jim vyplenili krvelační dinosauří mrchožrouti a tihle záludní, potměšilí vrahouni roztřískali jejich domov na cimprcampr.

Ale Mámosaura a Tátodoka vůbec nezajímal nepořádek, který ty příšery způsobily, protože než odešli ven, zanechali v hnízdě to úplně nejcennější, co měli: dvanáct dinosauřích vajec, po kterých teď nebylo ani stopy.

Jak si asi umíte představit, Mámosaurus a Tátodokus byli naprosto zdrcení. Stáli v rozvalinách svého hnízda a dlouho plakali a naříkali, dokud nezapadlo slunce a na nebi nad džunglí se neobjevil měsíc a hvězdy.

Té noci profukoval obrovitánskými stromy lehký vánek a do ruin hnízda pronikl mezi větvemi paprsek stříbřitého měsíčního svitu. Najednou si Tátodokus něčeho všiml. Měsíční svit se odrazil od čehosi hladkého a lesklého, co bylo schované pod hromadou kostí a hlíny. Rychle a jemně nadzvedl kameny a jiné věci a tam to našel; ve svitu měsíce zářivé a naprosto nepoškozené.

Jejich poslední VEJCE.

Jak tohle jediné, osamocené vejce mohlo uniknout pozornosti mrchožroutů, zůstává záhadou. Možná že své nenasytné žaludky přece jen už nasytili dost, možná že se zrovna tohle vejce odkutálelo stranou, zatímco mrchožrouti rozbíjeli a ničili ta ostatní. Ať už se to stalo jakkoliv, nejdůležitější bylo, že Mámosaurus a Tátodokus teď měli alespoň jedno vejce. Malý dinosauřík, který spinkal stočený uvnitř vejce, se tak pro ně stal nejdůležitější věcí na světě, a proto se rozhodli, že nedovolí, aby se mu někdy něco stalo.

Ale mělo se stát něco obrovského – něco, co mělo nadobro změnit celý svět.

Něco obrovského.

Něco astronomicky,

mezigalakticky,

vesmírně nesmírně

obrovského!

Perlově bílý svit měsíce, který osvítil zbytky dinosauřího hnízda, najednou zežloutl. Pak se žlutá změnila na oranžovou a ta zase v rozpálenou, plamennou červenou. Mámosaurus a Tátodokus vykoukli ze svého domova a nevěřili vlastním očím. Jako by se samotný měsíc ocitl v plamenech!

Zatímco se dívali, obloha se změnila v jeden velký ohňostroj svištících kamenů a padajících hvězd – a rozhodně to nebyly takové padající hvězdy, jaké známe vy a já, takové ty něžně padající, roztomilé malé světelné čáry. Tyhle vůbec nelétaly po nebi. Tyhle udeřily přímo do země jako doruda rozpálený blesk, a jakmile se dotkly země, rozprskly se na tisíce ohnivých koulí.

Džungli zachvátila panika a chaos. Dinosauři velcí jako pět dvouposchoďových autobusů rvali hořící stromy ze země i s kořeny, menší dinosauři byli ušlapáni většími. Noční obloha zářila víc než v ten nejjasnější den a měsíc sálal větší teplo než slunce v poledne – ale Mámosaurovi a Tátodokovi ležela na srdci jen jedna jediná věc.

Musí ochránit své vejce!

Musí své vejce dostat do bezpečí!

A tak utíkali. Utíkali tak rychle, jak jim to jen jejich dinosauří nohy dovolily, a zoufale se upínali na to poslední, drahocenné vejce. Přidali se ke splašenému trysku tisícovek vyděšených dinosaurů, kteří prchali před nebezpečím, ale na tom, jak rychle nebo jak daleko by uprchli, nezáleželo, zdálo se totiž, že není úniku. Jak chcete uniknout samotnému nebi?

Mámosaura a Tátodoka unášel mohutný proud v moři prchajících dinosaurů; tu je strhl jedním směrem, tu je odhodil na druhou stranu, a ačkoliv se snažili, co jim síly stačily, vejce už nedokázali udržet ani o minutu déle.

Vyklouzlo jim ze sevření a spadlo na zem.

Vsadím se, že vás teď napadlo, že to vejce okamžitě někdo rozdupal, že ano? No, vy malí chytrolíni, nebylo tomu tak.

Pád vejce utlumila kupka listí a z proudu prchajících dinosaurů se odkutálelo zcela nepoškozené. Schytalo sice několik kopanců, ale stále na sobě nemělo ani prasklinku! Mámosaurus a Tátodokus se za ním hnali a sledovali, jak se odráží od obřích nohou diplodoka a na poslední chvíli se kutálí z dosahu dupajících tlap stegosaurů. Kutálelo se a kutálelo, jako kdyby mělo motorek, padalo přes skalní římsy a svištělo dolů rozbředlými bahenními cestičkami. Mámosaurus a Tátodokus se za ním hnali jako splašení.

Table of Contents

Titulní strana

Předmluva

KONEC DINOSAURŮ

Kapitola první

Kapitola druhá

Kapitola třetí

Kapitola čtvrtá

Kapitola pátá

Kapitola šestá

Kapitola sedmá

Kapitola osmá

Kapitola devátá

Kapitola desátá

Kapitola jedenáctá

Kapitola dvanáctá

Kapitola třináctá

Kapitola čtrnáctá

Kapitola patnáctá

Kapitola šestnáctá

Kapitola sedmnáctá

Kapitola osmnáctá

Kapitola devatenáctá

Kapitola dvacátá

kapitola dvacátá první

Kapitola dvacátá druhá

Kapitola dvacátá třetí

Kapitola dvacátá čtvrtá

Kapitola dvacátá pátá

Kapitola dvacátá šestá

Kapitola dvacátá sedmá

Kapitola dvacátá osmá

Kapitola dvacátá devátá

Kapitola třicátá

Kapitola třicátá první

Kapitola třicátá druhá

Kapitola třicátá třetí