PENÍZE

A ZDRAVÝ SELSKÝ ROZUM

Jak se vyhnout chybám při rozhodování ve finančních záležitostech

a jak utrácet peníze rozumnějším způsobem

DAN ARIELY A JEFF KREISLER

s ilustracemi Matta Trowera

Copyright © 2017 by Dan Ariely and Jeff Kreisler

Illustrations © Matt Trower, 2017

Translation © Svatoslav Gosman, 2018

Jacket illustration © Martin Svoboda, 2019

All rights reserved.

ISBN: 978-80-7252-797-7

Tato kniha je věnovaná penězům:

Díky za všechno krásné, co pro nás děláte,

za hrozné věci, které s námi děláte,

a za všechno, co je někde mezi tím.

ÚVOD

V roce 1975 moderoval Bob Eubanks televizní soutěž, která se nazývala The Diamond Head Game. A jelikož se odehrávala na Havaji, nabízela se zde vítězům odměna nazvaná Vulkán chrlí peníze. Účastníci byli zavřeni do skleněného boxu, kde vzápětí začala zuřit vichřice, při níž kolem nich divoce vířily dolarové bankovky. Bankovky se třepotaly a poletovaly kolem hlav účastníků, kteří se snažili pochytat co největší množství v daném časovém limitu. Při svém úsilí vypadali uprostřed sopečné, nebo spíše dolarové erupce naprosto bláznivě – to když se snažili za každou cenu pochytat bankovky, které se bezúčelně točily ve větru. Bylo to velmi zábavné. A bylo také jasné, že po dobu patnácti vymezených vteřin nemyslí tito lidé na nic jiného než na dolary a že pro ně v tu chvíli není nic důležitějšího než právě peníze.

Do jisté míry se všichni pohybujeme v prostředí podobném sopečnému výbuchu, který chrlí peníze. Rozdíl je jen v tom, že hrajeme tuto hru s menším zápalem a nasazením, takže to není na první pohled až tak patrné. Ale tuto bláznivou hru jsme hráli, hrajeme a budeme hrát i v budoucnu v mnohých obměnách. My lidé totiž povětšinou myslíme právě na peníze: kolik jich máme, kolik jich potřebujeme, jak jich můžeme získat víc, jak si je můžeme udržet, kolik peněz mají naši přátelé a sousedé, kolik jich utratí a kolik ušetří… Luxus, peníze, příležitosti, svoboda, stres. Peníze jsou svázány téměř s každou stránkou našeho moderního života – od rodinného rozpočtu až po státní politiku, od nákupního seznamu až po spořicí účty…

A jsou věci, které nás doslova každý den nutí na peníze myslet, to proto, že finanční svět se chová stále sofistikovaněji – takže uzavíráme komplexnější hypotéky, půjčky a pojistky. A jelikož dnes žijeme déle a stojíme tváří v tvář novým finančním technologiím, jsou naše finanční možnosti otevřenější a svět financí se pro nás stává stále větší výzvou.

Peníze samy o sobě nepředstavují nic špatného, tedy pokud bychom byli schopni dělat lepší finanční rozhodnutí. Ale tak tomu v životě nebývá. Popravdě řečeno, dělat v oblasti peněz špatná rozhodnutí patří k našim všeobecným rysům. Jsme neuvěřitelně vynalézaví, pokud jde o naši schopnost nadělat finanční zmatek ve vlastních životech. V tom jsme prostě mistři.

Uvažujte nad následujícími otázkami:

- Je velký rozdíl, jestli používáme při placení kreditní karty, nebo hotovost? V obou případech přece utratíme stejnou částku, že ano? Ale výzkumy ukazují, že máme větší ochotu peníze vydat, pokud používáme kreditní kartu. Tečka. Při používání kreditní karty zároveň děláme větší nákupy a necháváme mnohem větší spropitné. Také jsme v tom případě nakloněni podceňovat, nebo dokonce zapomínat, kolik peněz jsme utratili a kde to bylo. Ano, uhodli jste – naše nejpoužívanější platební metoda je placení kreditní kartou.

- Co je výhodnější – zaplatit zámečníkovi, který otevře zámek za sto dolarů ve dvou minutách, nebo zámečníkovi, který se s podobným zámkem potýká hodinu a chce za svou práci také zmíněných sto dolarů? Většina lidí si myslí, že zámečník, kterému práce trvala hodinu, představuje výhodnější variantu, protože do své práce vložil větší úsilí, a zdá se nám tedy, že nám účtuje méně peněz za hodinu své práce. Ale co kdyby pomalejší zámečník učinil během hodiny několik pokusů a zničil by při tom několik nástrojů včetně vložky, než by se mu dveře konečně podařilo otevřít? A co kdyby v takovém případě požadoval sto dvacet dolarů? Asi vás překvapí, že většina lidí by si i v tomto případě stále myslela, že za svoje peníze dostává větší hodnotu, než jakou jim dává rychlejší řemeslník, který tuto práci zvládne za pár minut. A to navzdory skutečnosti, že všechno, co nešikovný řemeslník udělal, bylo, že vinou své nekompetentnosti vyplýtval celou hodinu práce.

- Šetříme si dost peněz na dobu penze? Má většina lidí jasno v tom, kolik peněz bude mít našetřeno v okamžiku, až přestanou pracovat? O kolik se jim zhodnotí jejich investice a kolik peněz mají přesně na dobu, která bude následovat po odchodu do penze? Odpověď zní ne. Natolik se nám nechce plánovat vlastní penzi, že jako společnost na důchod příliš nešetříme. Konkrétně je to něco méně než deset procent částky, kterou v penzi budeme potřebovat. Pak se samozřejmě bojíme, že nebudeme mít našetřeno dost peněz, takže nakonec budeme muset pracovat až do osmdesáti, když očekávaná délka našeho života je sedmdesát osm let. To je samozřejmě také jedna z možností, jak se vypořádat s šetřením na penzi: prostě nikdy do důchodu nejít.

- Zacházíme racionálně se svým časem? Nebo raději utrácíme čas tím, že objíždíme čerpací stanice a hledáme pumpu, u které bychom ušetřili pár centů, místo abychom si sedli a pokusili se nalézt levnější hypotéku?

Je jasné, že pouhé přemýšlení o penězích naše finanční rozhodování nezlepší. Ale už jen to, že se někdy nad penězi zamyslíme, nás může přivést k závažným závěrům.(1) Peníze jsou hlavním důvodem rozvodů(2) a pro Američany jsou největším zdrojem stresu.(3) Pokud lidé řeší nějaké problémy, jsou prokazatelně nejhorší v oblasti řešení finančních problémů.(4) Jeden výzkum prokázal, že bohatí lidé, zvláště když jim bylo připomenuto, že jsou bohatí, se často zachovají neeticky ve srovnání s průměrnými občany.(5) Jiná studie zase zjistila, že už jen pouhý pohled na peníze přiměje lidi, aby spíše něco odcizili v kanceláři, kryli podezřelého kolegu nebo aby ve snaze získat víc peněz zalhali.(6) Jednoduše řečeno, když myslíme na peníze, doslova se nám zatmívá v hlavě.

A protože peníze mají takovou důležitost – jednak jsou zásadní pro náš život, ale jsou také významné pro ekonomiku a celou společnost –, a právě proto, že máme problém uvažovat o nich racionálním způsobem, bylo by dobré přemýšlet, jak bychom mohli v oblasti financí myslet efektivněji. V této souvislosti bývá častým řešením návrh na „finanční vzdělávání“ občanů nebo – jak dnes učeněji říkáme –„zvýšení finanční gramotnosti“. Bohužel, znalosti, které pak získáme v kurzech zaměřených na finanční gramotnost (tyto kurzy se zabývají třeba tím, jak šikovně koupit auto nebo jak uzavřít dobrou hypotéku), rychle vyblednou a mají téměř nulový dopad na naše další zacházení s financemi.

Tato kniha nemá v úmyslu naučit vás finanční gramotnosti nebo vám předepisovat, co máte udělat pokaždé, když otevřete peněženku. Místo toho se zabývá chybami, které v oblasti zacházení s penězi všichni děláme. A hlavně – zjistíme, proč tyto chyby vlastně děláme. Takže až příště budete stát před dalším rozhodováním v oblasti financí, budete možná lépe rozumět tomu, co všechno je ve hře, a doufejme, uděláte lepší rozhodnutí. Nebo alespoň poučenější.

Představíme vám postupně příběhy několika lidí, ve kterých hrají hlavní roli peníze. Ukážeme vám, jak se zachovali v určitých situacích. A pak uvedeme, jak se na tyto situace dívá věda. Některé popsané situace se skutečně odehrály, jiné byly, jak se to píše v závěrečných titulcích filmů, „založeny na skutečných událostech“. Některé příběhy jsou doslova bláznivé. Vycházejí totiž z určitých standardních a stereotypních situací, jen jsme je trochu připepřili a zveličili, a to čistě proto, abychom zdůraznili určité projevy našeho lidského chování. Doufáme, že tyto příběhy budu rezonovat s vaší osobní zkušeností, protože myslíme, že věrně odrážejí naši lidskou podstatu.

Tato kniha popisuje, jak o penězích uvažujeme a jakých chyb se při tom dopouštíme. Chceme ukázat rozdíl mezi tím, jak peníze fungují, a tím, jak s nimi zacházíme. A také chceme poradit, jak bychom s penězi zacházet měli.

Budete ale po přečtení této knihy schopni peníze utrácet moudřeji? Určitě. Možná. Možná se trochu zlepšíte. Snad…

Rozhodně ale věříme, že když odkryjeme pozadí každého finančního rozhodnutí, které ovlivňuje naši volbu, toto poznání pozitivně ovlivní vaše budoucí rozhodování ve finančních záležitostech. Také doufáme, že pokud porozumíte vlivu peněz na naše uvažování, budete se lépe rozhodovat i v nefinančních záležitostech. Proč si to myslíme? Protože při rozhodování o penězích nejde jen o ně. Tytéž skryté síly, které jsou ve hře v oblasti financí, ovlivňují také to, nakolik si ceníme důležitých věcí v ostatních oblastech svého života: tedy jak trávíme čas, jak řídíme svůj kariérní postup, jak myslíme na druhé, jak rozvíjíme vztahy s lidmi, jak se snažíme o vytvoření pocitu štěstí a v neposlední řadě jak chápeme svět kolem nás.

Abychom to vyjádřili jednoduše: tahle kniha vám pomůže ke zlepšení ve všech směrech. No řekněte, nebyla to nakonec dobrá investice?

ČÁST 1

CO VLASTNĚ JSOU PENÍZE?

1 POZOR NA HAZARD

George Jones někdy potřebuje vyčistit hlavu. V práci má hodně stresu, doma neustále bojuje s dětmi a horko těžko vychází s penězi. Když tedy přijel na služební cestu do Las Vegas, hned zamířil do kasina. Po udržované silnici zajel do podzemí na bezplatné parkoviště, aby se ponořil do alternativního světa hazardu.

Z únavy ho probrala hlasitá hudba: muzika z osmdesátých let se mísila s rachotem dopadajících mincí, který vycházel z tisícovek hracích automatů v obrovské místnosti. Ani vlastně neví, kolik času u vchodu do kasina strávil. Nejsou tu totiž žádné hodiny, ale podle toho, že u hracích strojů seděli samí staří lidé, nejspíš to byla celá věčnost. Ale ve skutečnosti to bylo jen pět minut a za tu dobu se nedostal daleko od vchodu do herny. A pak se zase propadl do podivného rauše, ve kterém nevnímal, kde je vchod nebo východ, nevnímal ani to, jestli tu jsou nebo nejsou nějaká okna, popřípadě východy ven. Všude jen blikala světla, sálem chodila spousta spoře oděných dívek, které roznášely alkoholické koktejly, všude byly značky dolarů, a především lidé, kteří byli buď v extázi, nebo v naprostém zoufalství – nic mezi tím.

Co takhle vyzkoušet hrací automat, napadlo ho. Proč ne? Vhodil minci a téměř vyhrál velkou částku! Takže dalších patnáct minut krmil stroj. Nikdy nevyhrál, ale několikrát už byl velmi blízko velké výhře.

Jakmile mu v peněžence došly malé bankovky, zašel George k bankomatu a vybral dvě stě dolarů – vůbec ho nerozhodilo, že za transakci zaplatil tři a půl dolaru, protože tuhle patálii přece vyřeší první velká výhra, jakmile zasedne k hracímu stolu. Výměnou za dvě nažehlené dvacetidolarovky dostal kopeček barevných plastových žetonů. Byl na nich obrázek kasina, také nějaké ptačí peří a indiánské teepee. Jednotlivé žetony mají údajně hodnotu pěti dolarů, ale v žádném případě nijak nepřipomínají peníze. Vypadají spíše jako dětské mince na hraní. George je obrací mezi prsty, nakonec je položí na herní stůl a chvíli pozoruje, jak se proměňuje výška sloupce vyrovnaných žetonů před spoluhráči u stolu, a sleduje, jak i před krupiérkou roste hromada žetonů. George ji pak v žertu požádá, aby na něj byla hodná a nechala ho vyhrát. „Drahoušku,“ opáčí s úsměvem krupiérka, „můžeš klidně vyhrát všechny tyhle žetony – nejsou přece moje.“

Pohledná dívka přináší Georgeovi jeho první drink. Je zdarma! Tak tomu říkám něco! pomyslí si George a pustí se do hry. Občas pak vyhrává a občas ztrácí. Ve chvílích, kdy mu připadá, že je mu Štěstěna nakloněná, zdvojuje sázku nebo si bere další kartu – musí za to ale vložit do hry čtyři žetony místo dvou nebo šest místo tří. Hru končí ve chvíli, kdy definitivně prohrává svých dvě stě dolarů. Nějakým zázrakem se vyhnul situaci, která se tu odehrává poměrně často – v případě, že některý z jeho spoluhráčů přišel o svou hromádku žetonů, ihned si zašel koupit další. Někteří berou ztrátu v pohodě, jiní se vztekají, ale jisté je, že ani jeden z nich nevypadá jako někdo, kdo si může s přehledem dovolit přijít během hodiny o pět set nebo tisíc dolarů. Ale přesto hrají dál, ztráta neztráta.

Později k ránu se George cestou do hotelového pokoje vyhnul baru, protože tím ušetřil čtyři dolary za kávu – může si totiž kafe uvařit zdarma na svém pokoji. Za celou noc prohrál bez mrknutí oka čtyřicítku pětidolarových žetonů, a dokonce jeden dal jako spropitné krupiérce za to, že na něj byla celou dobu tak laskavá.

Oč tu tedy vlastně jde?

Kasina dokonale ovládají umění, jak získat naše peníze, a tak můžeme říct, že je to trochu nefér, když George začal svou cestu za zábavou právě tady. Nicméně jeho zkušenost nám dává možnost pochopit několik psychologických chyb, kterých se dopouštíme, a to i v méně dravém prostředí, než je kasino.

Následuje výčet faktorů, které jsou ve hře, když se pohybujeme v blikajícím světě noční herny. Každý z těchto faktorů důkladně rozebereme v následujících kapitolách:

Mentální účetnictví. George má starost o své finance – jako důkaz můžeme použít fakt, že ráno cestou z herny ušetřil peníze za kávu – i když právě u hracího stolu roztočil dvě stě dolarů. Tento protiklad vznikl částečně proto, že George v kasinu přepnul, pokud jde o utrácení, do odlišného módu s názvem „mentální účetnictví“, které funguje v jiném režimu, než jaký se pak později uplatnil v Georgeově hlavě při uvažování o nákupu kávy u baru. George vybral peníze a přeměnil je na plastová kolečka, čímž vytvořil jakýsi „fond zábavy“, zatímco další výdaje se pokrývají z jiného zdroje, který bychom mohli nazvat „denní výdaje“. Tento jednoduchý trik mu umožnil odlišně prožívat tyto dva typy utrácení. Jenže ve výsledku jsou oba „podúčty“ součástí jednoho hlavního účtu, který bychom mohli nazvat „Georgeovy peníze“.

Kolik stojí zadarmo. George byl nadšený, když mohl zdarma zaparkovat u kasina a také, že první drink ho nic nestál. Je jasné, že za obě položky neplatil přímo, ale tyto drobné dárky „zdarma“ ho v kasinu přivedly do stavu, kdy už má narušenou schopnost zdravého úsudku. Tyto „zdarma“ položky nás ve skutečnosti stojí hodně peněz. Existuje úsloví, které říká, že nejlepší věci v životě jsou zdarma. Dost možná. Ale když je něco někde zdarma, obvykle za to draze zaplatíme nečekaným způsobem.

Bolest prožívaná při placení. Když George platí plastovými žetony nebo dává spropitné, ani nevnímá, že utrácí nějaké peníze. Má prostě pocit, jako by hrál nějakou hru. Pokud při každé ztrátě žetonu nepociťuje ztrátu peněz, když si dokonce ani neuvědomuje, že o něco přichází, má menší kontrolu nad situací a nedocházejí mu důsledky vlastního rozhodnutí. Utrácení plastových žetonů neprožívá jako opravdové utrácení, které běžně v životě představuje vytahování reálných bankovek z peněženky, takže mnohem bezstarostněji přichází o kolečka z barevného plastu.

Relativita. Spropitné ve výši pěti dolarů, které dal George obsluze u stolu, drink zdarma a poplatek tři a půl dolaru za výběr z bankomatu – tyto věci George nevnímá v souslednosti – na rozdíl od hromádek plastových žetonů, které viděl při karetní hře, nebo když během pobytu v kasinu vybíral svých dvě stě dolarů z bankomatu. Šlo o relativně malé částky, a protože je George tak i vnímá, je pro něj snadnější pokračovat ve hře a dál utrácet. Na druhou stranu později při návratu do pokoje porovnává cenu za kávu u baru (čtyři dolary) s kávou, kterou si může sám připravit na pokoji (zadarmo). A při tomto vztažném porovnání cen mu káva v baru najednou připadá příliš drahá.

Očekávání. V prostředí blikavých světel, když za zvuku cinkání mincí vidíme na zdech symboly dolarů – v takovém prostředí se George mění v Jamese Bonda, agenta 007, který nevyhnutelně pokoří vychytralé stroje i mazané protihráče.

Sebekontrola. Hazard je samozřejmě pro hodně lidí vážnou věcí, zvlášť pokud jde o závislost na něm. Ale pro naše účely můžeme jednoduše konstatovat, že George pod vlivem stresu a okolí (přátelský personál, vyhlídka na snadné výhry) prostě nedokázal odolat pokušení zahrát si a zariskovat, čímž přišel o dvě stě dolarů, které by mohl v opačném případě mít na svém penzijním účtu.

Zdá se, jako by všechny tyto chyby byly svázané výhradně s prostředím kasina, ale popravdě řečeno, celý svět je jistým způsobem jedna velká herna, jakkoli si to třeba nechceme připustit – koneckonců v roce 2016 dokonce Američané zvolili za prezidenta majitele kasina. Ačkoli ne každý potřebuje vyčistit hlavu při hazardních hrách, všichni čelíme podobným výzvám při rozhodování – tedy prožíváme mentální účtování, kupujeme věci „zdarma“, vyhýbáme se bolesti z placení, neporovnáváme věci, máme malou sebekontrolu, a tak bychom mohli pokračovat. Pravda je, že chyb, které George udělal v kasinu, se dopouštíme i ve svých každodenních životech. Tyto chyby mají kořeny v zásadním nepochopení přirozené podstaty peněz.

Ačkoli většina lidí si myslí, že mají finanční záležitosti pevně v rukou, překvapující je, že ve skutečnosti nevíme, co peníze jsou, k čemu nám slouží, a co je nejvíc ohromující, co s námi peníze dělají.

2 PŘÍLEŽITOST KLEPE NA DVEŘE

Takže co vlastně přesně jsou peníze? Co nám přinášejí? Tyto myšlenky se jistě Georgovi v kasinu hlavou nehnaly a jen zřídka (pokud vůbec) nad nimi uvažujeme. Ale jde o velmi důležité otázky a jsou vhodné pro začátek naší knihy.

Peníze představují HODNOTU. Peníze samy o sobě však překvapivě žádnou hodnotu nemají. Pouze představují hodnotu věcí, které za ně můžeme dostat. Jsou nositelem smyslu věcí.

To je skvělé! Peníze usnadňují vyjádření hodnoty věcí a služeb, takže se dají snadněji směňovat. Na rozdíl od našich předků nemusíme trávit mnoho času výměnným obchodem, drancováním nebo loupením, abychom uspokojili své základní potřeby. To je dobře, protože už jen málo lidí dnes ovládá kuši nebo katapult.

Peníze mají mimořádně užitečné vlastnosti:

- Jsou obecně rozšířené: můžeme je vyměnit za cokoliv.

- Jsou dělitelné: dá se za ně koupit téměř všechno bez ohledu na to, jestli jde o velkou nebo malou věc.

- Dají se směnit: Nepotřebujeme mít specifickou část nějaké měny, protože se dá nahradit jiným kusem papíru, který reprezentuje tutéž hodnotu. Jakákoli desetidolarová bankovka je stejně dobrá jako každá jiná v hodnotě deseti dolarů bez ohledu na to, kde jsme ji vzali a jak jsme se k ní dostali.

- Dají se skladovat: Dají se použít v jakékoli době, nyní i v budoucnosti. Peníze nestárnou ani nepodléhají zkáze, jako je tomu třeba u automobilů, organických produktů nebo triček, které jsme koupili kdysi dávno za univerzitních studií.

Jinými slovy, jakákoli částka v jakékoli měně se dá použít v jakékoli době k nákupu (téměř) čehokoliv. Tento základní fakt nám lidem (Homo irrationalis) pomohl v tom smyslu, že jsme mohli přestat navzájem přímo směňovat věci a místo toho jsme začali při výměně zboží a služeb využívat zástupný symbol – tedy peníze. To je mnohem efektivnější. A to na oplátku dodalo penězům poslední a nejdůležitější rys: Peníze jsou SPOLEČNÝM PLATIDLEM, což znamená, že je může využívat každý a může s nimi zaplatit za (téměř) cokoli.

Když vezmeme v úvahu všechny tyto charakteristiky, snadno zjistíme, že bez peněz by neexistoval moderní život v dnešní podobě. Díky penězům můžeme šetřit, zkoušet nové věci, sdílet majetek a specializovat se – tedy můžeme se stát kupříkladu učiteli, umělci, právníky nebo farmáři. Peníze nám dávají svobodu využívat volný čas a dávají nám možnost pouštět se do všemožných aktivit, objevovat svoje talenty a koníčky. Můžeme se díky nim učit novým věcem, vychutnávat si umění, víno a hudbu. Nic z toho by ve větším měřítku bez peněz prostě neexistovalo.

A peníze také změnily podmínky umožňující pokrok – mluvíme teď o tiskařském stroji, kolu, elektřině, dokonce i o televizní reality show.

Zatímco na jedné straně vidíme, jak jsou peníze důležité a užitečné, současně jsou i naším prokletím. Jsou zdrojem velkého množství problémů, které jsou s nimi svázané. Jak řekl velký filozof Notorious B.I.G: „Více peněz znamená více problémů.“

Berme tedy v úvahu, že peníze jsou současně požehnáním i prokletím – jde prostě o dvě strany téže mince (jak trefné, když mluvíme zrovna o penězích) –, nicméně pojďme uvažovat nad obecnou povahou peněz. Je bez diskuse, že peníze je možné vyměnit za nekonečnou množinu věcí, což je bezpochyby krásná věc, ale zároveň to přináší problém související s touto komplexností, která je zdrojem potíží při našem finančním rozhodování.

Navzdory tvrzení obsaženému v populárním pořekadlu o srovnávání hrušek a jablek, je takové porovnání poměrně snadnou věcí. Pokud totiž budeme stát v obchodě u přepravky, kde jsou vystavené hrušky a jablka, docela přesně v té chvíli víme, které jablko nebo kterou hrušku chceme. Pokud ale do hry vstoupí peníze, musíme se rozmyslet, jestli jsme ochotni platit za určité jablko dolar, nebo padesát centů, a rozhodování je už obtížnější. A pokud bude jablko za dolar, ale hruška jen za 75 centů, pak se rozhodování stává ještě komplexnější. Kdykoli do procesu jakéhokoli rozhodování vstoupí peníze, tento proces se stává komplexnější!

Ztracená příležitost

Proč se ale naše rozhodování se vstupem peněz tak komplikuje? Je to vinou NÁKLADŮ OBĚTOVANÉ PŘÍLEŽITOSTI.

Když vezmeme v úvahu speciální vlastnosti peněz – tedy že jsou obecně rozšířené, dělitelné, dají se skladovat, směňovat, a zvláště pak že jsou společným platidlem –, je nad slunce jasnější, že s penězi můžeme dělat prakticky cokoli. Ale právě proto, že s nimi můžeme dělat téměř cokoli, znamená to zároveň, že s nimi nemůžeme dělat všechno. Musíme se prostě rozhodnout. Něco musíme obětovat – tedy musíme vybrat věci, které s nimi dělat nebudeme. Znamená to, že musíme vědomě či nevědomě brát v úvahu cenu této příležitosti pokaždé, když peníze používáme.

Náklady obětované příležitosti jsou alternativy. Jde o věci, které dáváme stranou (pro současný okamžik nebo pro budoucnost), abychom mohli dělat něco určitého, pro co jsme se rozhodli. Jsou to příležitosti, které obětujeme ve prospěch preferované věci.

Způsob, jak bychom se měli dívat na náklady obětované příležitosti, je následující: v situaci, kdy utrácíme peníze za jednu vybranou věc, jde o peníze, které nemůžeme utratit za něco jiného, ať už v daném okamžiku, nebo někdy později.

Znovu se obrazně řečeno postavme před plato s ovocem, ale nyní jsme v situaci, kdy máme na výběr pouhé dva produkty – jablka a hrušky. Cenou za příležitost koupit jablko je obětování hrušky a cenou za příležitost koupit hrušku je obětování jablka.

Podobně mohl náš přítel George dát čtyři dolary za kávu v kasinu, ale za stejné peníze také mohl koupit jízdenku na autobus, část svého oběda nebo chlebíček na setkání ve spolku Gambler Anonymous o několik let později. George se nevzdával čtyř dolarů – vzdával se příležitostí, které mu jeho čtyři dolary nabízely nyní, nebo v budoucnosti.

Abyste lépe pochopili důležitost nákladů obětované příležitosti a proč jejich existenci nebereme dostatečně vážně, představte si následující situaci: každé pondělí dostáváte pět set dolarů. Jsou to peníze, které můžete v průběhu týdne utratit. Na začátku týdne si možná nebudete uvědomovat důsledky svých rozhodnutí. Neuvědomujete si, čeho se vzdáváte, když si objednáváte oběd nebo drink, popřípadě když si kupujete krásné tričko, které vám padlo do oka. Ale v pátek už máte mnohem méně peněz, konkrétně vám zbývá jen čtyřicet tři dolarů. Tehdy už začíná být mnohem jasnější, že jev, který jsme nazvali náklady obětované příležitosti, skutečně existuje, tedy že to, zač jste utratili peníze začátkem týdne, ovlivňuje vaše rozhodování, za co utratíte zbylé peníze. Vaše rozhodnutí dát si v pondělí dobrý oběd a pár drinků k tomu a navíc si koupit sexy tričko vás postavilo před těžké nedělní rozhodnutí – můžete si dovolit koupit noviny, nebo bagetu se šunkou, ale rozhodně ne obojí najednou. V pondělí jste mohli vzít v úvahu cenu za příležitosti, ale nějak vám to tehdy nedošlo. A nyní, v neděli, když jsou náklady obětované příležitosti konečně naprosto jasné, je příliš pozdě (ačkoli dobrou zprávou v této situaci je, že si můžete i s kručícím žaludkem přečíst všechny novinky ze světa sportu).

Takže náklady obětované příležitosti jsou něčím, co bychom měli vzít v úvahu, když děláme svá finanční rozhodnutí. Měli bychom zvážit alternativy, kterých se vzdáváme, když se v daném okamžiku rozhodujeme za něco vydat peníze. Ale náklady obětované příležitosti nebereme v úvahu dostatečně, nebo dokonce na ně vůbec nemyslíme. To je naše největší chyba, pokud jde o peníze, a je to také důvod, proč děláme mnoho dalších chyb. Mohli bychom to nazvat chatrnými základy, na kterých stavíme svá finanční rozhodnutí.

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Titulní strana

Tiráž

ÚVOD

ČÁST 1

CO VLASTNĚ JSOU PENÍZE?

1 POZOR NA HAZARD

2 PŘÍLEŽITOST KLEPE NA DVEŘE

ČÁST 2

HODNOTU VĚCÍ URČUJEME ZPŮSOBY ZDALEKA NESOUVISEJÍCÍMI S JEJICH SKUTEČNOU CENOU

ČÁST 3

A CO DÁL? STAVÍME NA ZÁKLADECH, KTERÉ JSOU VYBUDOVÁNY Z CHYBNÝCH ÚVAH