Terry Pratchett

DRAKY ZO STRAŠIHRADU

Ukážka z elektronickej knihy

Prvý raz vyšlo ako Dragons at Crumbling Castle

vo vydavateľstve Random House Children’s Publishers UK, a division of The Random House Group Limited

Copyright © Terry and Lyn Pratchett 2014

Artwork © Mark Beech

Published by arrangement with Random House Children’s Publishers UK, a division of The Random House Group Limited. Text copyright © Terry and Lyn Pratchett 2014

Translation © Vladislav Gális 2015

Slovak edition © Vydavateľstvo SLOVART, spol. s r. o., 2015

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto knihy sa nesmie reprodukovať ani šíriť v akejkoľvek forme alebo akýmikoľvek prostriedkami, či už elektronickými, alebo mechanickými, vo forme fotokópií či nahrávok, respektíve prostredníctvom súčasného alebo budúceho informačného systému bez predchádzajúceho písomného súhlasu vydavateľa.

ISBN 978-80-556-1428-1

www.slovart.sk

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2019

Venujem Colinovi za to, ako usilovne a dlho doloval v zaprášených skrinkách, až napokon vyhrabal texty, ktoré som starostlivo ukryl a náročky uvrhol do zabudnutia.

A tiež svojmu mladšiemu ja, ktoré tieto príbehy považovalo za celkom dobré...

Ach jaj, dnes by som mu vedel povedať svoje!

ÚVOD

Všimnite si planétu, ktorá sa krúti vo vesmíre...

Všimnite si malú krajinu na jej severnej pologuli – Veľkú Britániu.

Zostúpte ešte nižšie... a na západnom okraji Londýna uvidíte grófstvo Buckinghamshire. Samé dedinky a kľukaté vidiecke cesty.

A ak by ste sa zároveň dokázali vrátiť v čase, presnejšie do polovice šesťdesiatych rokov dvadsiateho storočia, možno by ste na jednej z týchto ciest zbadali mladíka na motorke. Vo vrecku na bunde by mal zápisník a pero.

Ten mladík som ja. Reportér zelenáč, zamestnanec novín Bucks Free Press, ktorý píše reportáže o miestnom dianí. Ak som mal šťastie, poslali ma na dedinský jarmok. Veď to poznáte: chlapi si pchajú do nohavíc lasice, ľudia lovia z vedier žaby, kde-tu sa z kopca kotúľa syr...

Veru, vtedy sme si vedeli užiť zábavu. A ja som sa popri nej naučil písať iba tým, že som hltal knihy, koľko som ich len vládal dovliecť z knižnice domov. Časom som sa pustil do písania príbehov pre mladých čitateľov. Každý týždeň vychádzali v novinách.

V tejto zbierke je výber z nich. Sú o drakoch a čarodejníkoch, radných pánoch a starostoch, o dobrodruhovi, ktorý bol náhodou korytnačkou, o príšere z jazera a k tomu sa pridá zopár špicatých klobúkov a zaklínadiel (tu a tam dokonca fungujú, ako majú). Z niektorých príbehov, ktoré vám tu predkladám, vznikol môj prvý román Koberčania.

Tak teda obráťte stránku a začítajte sa do príbehov, ktoré som napísal ešte pred dvadsiatkou. Dostávate ich v takmer rovnakej verzii, v akej vyšli prvý raz, hoci moje dospelé ja sa ešte pohralo s pár drobnosťami – tu ubralo, tam pridalo, hentam neodolalo poznámočke pod čiarou, a iba preto, že moje mladšie ja nebolo ešte ani zďaleka také bystré, na aké neskôr vyrástlo.

A predsa sú tí dvaja – naivný mladík na motorke a dospelý bradáč v čiernom klobúku – jedným a tým istým človekom. Obaja sme vždy túžili len po tom, aby sme mohli písať pre ľudí, ktorí sú dosť starí, aby porozumeli.

A popritom popustili uzdu fantázii...

Terry Pratchett

Wiltshire 2014

DRAKY ZO STRAŠIHRADU

Za čias kráľa Artuša nevychádzali noviny, chodili len obecní hlásnici a z plných pľúc vykrikovali, čo je nové.

Kráľ Artuš raz v nedeľu ráno sedel v posteli a jedol vajíčko, keď dnu vtrhol nedeľný hlásnik. Vlastne ich tam vtrhlo niekoľko: ilustrátor mal kresliť obrázky, šašo mal vtipkovať a nízky mužíček v pančuchách a kopačkách plnil funkciu športovej stránky.

„DRAKY VTRHLI DO STRAŠIHRADU!“

zahulákal Titulkár nazývaný aj Palčiak a potom tichšie dodal: „Viac si vypočujete od deviatej strany.“

Kráľovi Artušovi od ľaku vypadla lyžička. Draky! Jeho rytieri boli práve na výpravách, všetci okrem sira Lancelota – a ten sa vybral na dovolenku do Francúzska.

Dobehla Deviata strana, odkašlala si a vyhŕkla: „Tisíce ľudí si ratujú útekom holý život. Rodina zelených drakov drancuje a vypaľuje okolie Strašihradu...“

„Čo s tým urobí kráľ Artuš?“ dôležito sa opýtal Editoriál. „Pýtam sa, načo platíme dane? Ľud Kamelotu žiada činy...“

„Vyhoďte ich a každému dajte štyri pence^1,“ prikázal kráľ Artuš sluhovi. „Potom zavolajte stráže.“

O čosi neskôr ešte v ten istý deň vyšiel kráľ na nádvorie.

„Ehm, chlapi,“ vyhlásil, „potrebujem dobrovoľníka.“ Potom si posunul okuliare. Na nádvorí bol okrem neho len chlapec v priveľkej krúžkovej zbroji.

„Ralf sa hlási, pane!“ ozval sa chlapec a zasalutoval.

„Kde sú všetci ostatní?“

„Tom, John, Ron, Fred, Bill a Jack sú na péenke,“ odpočítaval na prstoch chlapec. „William, Bert, Joe a Albert majú dovolenku. James šiel navštíviť starú mamu. Rupert sa vybral na lov. A Eric...“

„Tak dobre,“ mávol rukou kráľ. „Ralf, nechcelo by sa ti zájsť do Strašihradu? Krásna príroda, vynikajúca strava, stačí zabiť iba pár drakov. Môžeš si požičať moje náhradné brnenie – je trochu veľké, ale hrubé...“

A tak Ralf osedlal svojho somára, pískajúc na ňom prešiel po padacom moste a zmizol za horami. Keď sa ocitol mimo dohľadu kráľa, vyzliekol si brnenie a schoval ho za živý plot, lebo vŕzgalo a išiel sa v ňom uvariť. Obliekol si svoje normálne šaty.

Vysoko na zalesnenom kopci sedel na koni ktosi v brnení čiernom ako uhoľ. Hrozivo gánil na chlapca, ktorý prešiel popri ňom, potom popchol veľkého čierneho tátoša a vyrazil za ním.

„STOJ, AK TI JE ŽIVOT MILÝ! SOM RYTIER Z VYDIER!”

zvolal hlbokým hlasom a tasil čierny meč.

Ralf sa obzrel. „Prepáčte, pane,“ oslovil rytiera, „ide sa tadiaľto k Strašihradu?“

„Uhm, vlastne áno,“ rozpačito prikývol rytier, no potom si spomenul, že jeho povinnosťou je naháňať strach, nuž ešte zrýchlil a pokračoval dunivým hlasom:

„ALE NEDÔJDEŠ TAM, AK SO MNOU NESKRÍŽIŠ MEČ!”

Ralf vytreštenými očami pozoroval čierneho rytiera, ako zoskakuje z koňa a vrhá sa k nemu, mávajúc čiernym mečom.

„Vzdaj sa!“ zreval rytier, vzápätí sa potkol o králičiu noru a dopadol na zem s takým rinčaním, ako keby vybuchla plechárska dielňa. Úlomky brnenia lietali na všetky strany.

Zavládlo ticho, potom sa samočinne odskrutkovala prilba a Ralf zistil, že rytier z Vydier je krpáň. Alebo má aspoň neuveriteľne malú hlavu.

„Pardon,“ hlesol rytier. „Mám ešte jeden pokus?“

„To rozhodne nie!“ Ralf vytasil hrdzavý meč. „Ja som zvíťazil. Ty si spadol prvý.2 A žiadny rytier z Vydier. Odteraz sa voláš rytier z Vedier, aby si trochu skrotol. Si môj zajatec!“

Brnenie sa opäť rozrinčalo a rytier z Vedier z neho vyliezol zadným núdzovým východom. Jeho hrozivé čierne brnenie bolo trikrát toľké čo on.

A tak Ralf na svojom somárovi ďalej putoval k Strašihradu a za ním na veľkom čiernom tátošovi klusal rytier z Vedier. Zakrátko sa skamarátili, lebo rytier z Vedier poznal veľa vtipov a pekne spieval. Predtým ako sa stal rytierom, vystupoval v cirkuse.

Na druhý deň stretli čarodejníka, sedel na míľniku a čítal knihu. Ako všetci čarodejníci mal dlhú bielu bradu, špicatý klobúk,3 niečo ako nočnú košeľu počarbanú všakovakými znakmi a zaklínadlami a dlhé špicaté topánky. Teraz si ich však vyzul a vetral si nohy v červených ponožkách.

„Prepáčte, pane,“ oslovil ho Ralf, lebo s čarodejníkmi sa treba zhovárať úctivo. „Idem dobre k Strašihradu?“

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Predná tiráž

ÚVOD

DRAKY ZO STRAŠIHRADU