Iskra

Vyšlo aj v tlačovej podobe

Objednať môžete na

www.cooboo.sk

www.albatrosmedia.sk

Alice Broadway

Iskra – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2019

Všetky práva vyhradené.

Žiadna časť tejto publikácie nesmie byť rozširovaná

bez písomného súhlasu majiteľov práv.

Venujem Rachael Lucasovej, Keris Staintonovej a Hayley Websterovej. Ďakujem za smiech, múdre rady, neochvejnú lásku a, samozrejme, za všetkých vlkov.

Prvá kapitola

Prechádzka lesom nikdy nie je iba prechádzkou lesom.

Aspoň nie v príbehoch. Brat so sestrou sa tam stratia. Dievčatko v červenom zle zabočí a natrafí na vlka. Kráska nájde zámok a netvora… Skrátka, v lese na človeka číhajú čary alebo chmáry. Som zvedavá, ktorý prípad bude ten môj.

Zatiaľ viem len to, že mi je v ňom chladno a cítim vlhkosť. Pri každom kroku počujem šuchot nejakých tvorov a stále mám strach, že sa za mnou ktosi zakráda. Nechcem tu byť, ale musím.

Čo na mňa čaká na konci cesty? Vlk? Čarodejnica? Netvor? Nemôžem sa otočiť, lebo bez ohľadu na to, ako sa bojím toho, čo príde, hrozba, pred ktorou utekám, je horšia. Zostáva mi iba jediné miesto, kam ísť: Featherstone.

Hmla naokolo mi pripomína dym, ktorý sa vznášal v súdnej sieni pri vážení otcovej duše. Brodím sa pomedzi ňu, nohy sa mi šmýkajú v blate, na mäkkých čižmách sa mi zachytávajú listy s kúskami hliny a chodidlá mám už ako ľad. Moju myseľ zaplavia spomienky a zdá sa mi, že ten dym cítim v pľúcach. Kiežby som sa mohla vrátiť v čase a zahasiť oheň. Myslela som si, že môžem zmeniť svet, no všetko som len zhoršila.

Obel povedal, že cestu nájdem ľahko. Mýlil sa. Nohy mi pri každom kroku vravia: si stratená, si stratená, si stratená, si stratená.

Mám pocit, že tie isté slová momentálne vystihujú celý môj život.

Druhá kapitola

List, ktorý som dostala, formulovali zdvorilo: Ponúkame Vám príležitosť prediskutovať to, čo sa nedávno stalo. V skutočnosti to však bolo predvolanie.

Kým som čakala pred kanceláriou, snažila som sa upokojiť. Ruku som si priložila k hrudi, kde mi Obel, môj učiteľ, vytetoval veľkolepú vranu. V ten večer, keď som ju odhalila a odrecitovala mená zabudnutých, sa zo mňa stal niekto, kto má moc, a vedela som, že práve preto si ma zavolali. Odrazu som predstavovala hrozbu – a presne o to mi išlo.

Lenže ako už neraz predtým, netušila som, čo bude nasledovať.

Keď som vošla do veľkej teplej miestnosti, ktorú lemovali police plné kníh, starosta Longsight sa postavil, obišiel stôl a podal mi ruku. Potriasla som mu ňou až po chvíli. Vedľa stola sedela Mel, mestská rozprávačka. Nevstala a nepovedala ani slovo, no úsmev, ktorý sa jej v nestráženom okamihu mihol na tvári, prezradil, že moja prítomnosť ju potešila. Bola som zvedavá, či som jej chýbala, ale vzápätí som tú myšlienku zahnala. Nesmela som zabúdať na to, ako ma podrazila. Musela som byť v strehu.

Starosta Longsight naznačil, aby som sa posadila. Odľahlo mi, že nás delí veľký drevený stôl. Ako zvyčajne mu bolo vidno takmer všetky tetovania a pri pohľade na jeho odhalenú pokožku som sa vždy cítila nesvoja. Stôl bol potiahnutý vínovočervenou kožou, na ktorej ležalo iba zlaté plniace pero, kalamár a kôpka čistých papierov.

Ozval sa prvý.

„Som rád, že ste súhlasili s naším stretnutím, slečna Flintová.“ Ako keby som mala na výber. „Myslím si, že by sme sa mali porozprávať o tom malom výstupe, ktorý ste predviedli na predčítavacom rituáli. Čo vy na to?“

Vraj o malom výstupe. Akoby som bola neposlušné decko. Začali mi horieť líca. Longsight sa oprel o operadlo, sledoval ma a čakal na odpoveď. Zatvorila som oči a spomenula som si na to, akú moc som v ten večer cítila. „Neurobila si nič zlé, len si ich vystrašila,“ uistil ma Obel.

„Dôkladne sme prebrali vaše činy, Leora,“ pokračoval starosta Longsight s nepatrným povzdychom. „Mel vás rázne obhajovala. Verí, že stále je vo vás veľa dobra.“ Vtom sa mi zadíval do očí a odvrátila som zrak. Zakaždým som mala pocit, že človeku vidí až do duše. „Tvrdila, že zrejme toho na vás bolo priveľa.“ Pozrela som sa na ňu a túžila som počuť jej hlas. Pohľad však upierala na zem a úctivo mlčala.

Chcela som s ňou nadviazať očný kontakt, aby sme sa opäť prepojili. Bolo mi cťou, že sa stala mojou mentorkou. Zdalo sa mi, že ma vidí takú, aká som, preto som sa jej otvorila.

Napokon som sa odhodlala prehovoriť.

„Využili ste ma.“ Adresovala som to obom, ale hľadela som na Longsighta. „Manipulovali ste mnou. Podsunuli ste mi len toľko informácií, aby som sa stala vašou bábkou.“ Pred očami sa mi znova vybavila súdna sieň, moja rodina, rady priateľov a tiene, ktoré sa mihali po stenách, zatiaľ čo ja som iba stála a pozerala som sa na to, ako Jack Minnow hodil knihu môjho otca do plameňov. Šikovným trikom dosiahli, aby som ich prácu urobila za nich. Udala som človeka z mojej krvi. Obrátila som sa chrbtom k mužovi, ktorý ma vychoval. No uvedomila som si to neskoro.

„Naozaj to vnímate takto?“ Naklonil sa a lakte položil na stôl. „Ja mám na to iný pohľad. Videl som dievčinu s pôvodom neoznačenej, ktorá netušila, odkiaľ pochádza. Bolo našou povinnosťou povedať vám, kto sú vaši praví rodičia, najmä preto, lebo žena, ktorá sa nazývala vašou matkou, vám to nemienila prezradiť. A nielenže sme vám dovolili, aby ste odhalili svoju minulosť, ale ponúkli sme vám aj miesto v našej spoločnosti. Dostali ste šancu slúžiť komunite, ktorá by vás chránila pred očierňovaním zo strany iných, menej znášanlivých občanov. Vedeli sme totiž, že nie všetci prijmú to… že pochádzate z radov neoznačencov.“

Povedal to. Pochádzam z radov neoznačencov. Tajili mi to tak dlho, že stále je to pre mňa nové a neviem si na to zvyknúť, asi ako keď človeka tlačí topánka. Žena, ktorú som pokladala za svoju mamu, ňou nie je. Moja biologická matka patrila k neoznačeným a v žilách mi koluje jej krv. Časť z nej mám vo svojich bunkách, a hoci moje telo už pokrývajú tetovania, z hľadiska pôvodu som napoly neoznačená. Čosi také môže byť v Saintstone veľmi nebezpečné.

Longsight mal pravdu. Nik mi to nemienil povedať – ani mama, ani Obel či Julia a Simon, Veritini rodičia. Dokonca aj Oscar, chlapec, ku ktorému som mala veľmi blízko, vedel o mojom živote viac než ja. Naposledy som sa s ním rozprávala, keď mi dal kúsok otcovej kože, ktorú zachránil pred ohňom. Odvtedy som ho nevidela. Navzájom sme sa ranili a stratili dôveru toho druhého. Hoci už nie je súčasťou môjho života, často naňho myslím.

O svojom pôvode som sa teda dozvedela až od Longsighta. Netušila som však, ako mám s tou informáciou naložiť.

Starosta prerušil moje myšlienky. „Môžem iba hádať, čo sa vám preháňalo hlavou a čo vás doviedlo k pocitu, že by ste sa mali dať označiť práve takto.“ Očami zablúdi k môjmu krku, kde vidno vrchnú časť vrany, ktorú mi Obel vytetoval. „Zdá sa mi, že sme od vás očakávali priveľa.“

Nemal potuchy, že moje telo mi ten obraz vnuklo skôr, než mi pod kožu prenikol atrament. Že sny o vrane, ktoré som mávala, sa mi postupne začali črtať na pokožke. Že purpurové a ružové znaky sa mi na hrudi zjavovali akoby mávnutím čarovného prútika, kým som si nebola istá, čo naznačujú. Že za Obelom som išla sama a poprosila som ho, aby dal tomu odkazu atramentovú podobu.

Nemienila som dopustiť, aby ma zastrašili.

„Teraz už viem, že sme v súvislosti s vami pochybili.“ Zahľadel sa na svoje ruky. „Mel je zanietená a rovnako aj Jack Minnow. No ak človek robí niečo so zanietením… povedzme, že ho to môže zaslepiť.“ Mel sa zahniezdila a vytušila som, že sa necíti príjemne. Prečo sa neozve? Jej slovo predsa má svoju váhu – ľudia ju uznávajú vďaka príbehom, ktoré rozpráva a ktoré sú kľúčom k všetkému, v čo v Saintstone veríme a ako konáme. Napriek tomu sedela mlčky a pokorne. Nepáčilo sa mi to. Pripadalo mi to podozrivé. „Je im veľmi ľúto, ak vám ublížili.“ Zháčila som sa. Očividne klamal. Nevedela som si predstaviť, že by Minnow niekedy ľutoval to, akú bolesť mi spôsobil.

„My nie sme tí zlí, Leora.“ Na jeho perách sa zjavil krivý úsmev. „Toto nie je rozprávka. Obaja… teda všetci… sme verili, že by sme vďaka vám mohli priniesť spoločnosti väčší pokoj a stabilitu. Kto iný je ako vy – napoly neoznačený aj označený? Ste jednou z nás, a hoci vám v žilách koluje krv rebelantov, ste nám verná.“ Pokrútila som hlavou a Longsight sa ku mne naklonil ešte bližšie. „Leora, nepremárnite túto šancu. Už len myšlienka, že označený muž sa stýka s neoznačenou…“ Striaslo ho. „A predsa z tohto zvráteného pomeru vzišlo niečo dobré. Stelesňujete možnosť, nádej, lebo napriek svojmu pôvodu ste sa vydali správnym smerom. Viem, čo by teraz povedala Mel… istotne to, že vás pokladá za symbol mieru, že ste akýmsi zjednotením Moriah a jej sestry, Bielej čarodejnice. Ja nie som taký naivný.“ Pozrel sa na rozprávačku, ktorá sa tvárila bezvýrazne. „Zastávam iný názor. Podľa mňa neexistuje stredná cesta. Zákon o vyhostení na istý čas splnil svoj účel. Naše dve komunity žili oddelene a prestali medzi sebou bojovať. Uisťujem vás, že to nebolo bezproblémové prímerie, ale predsa to bolo prímerie. Ibaže neoznačenci čoraz viac skúšali moju trpezlivosť. Prekračovali a znevažovali veľkorysé podmienky, na ktorých sme sa dohodli. Nemôžem ustúpiť a dovoliť, aby našim ľuďom ubližovali, okrádali ich a ponižovali. Dohoda, ktorú dodržiava len jedna strana, nemá cenu. Neoznačenci si však nedajú povedať. Dnes už viem, že ich treba zničiť, a to sa aj stane. Vaši ľudia vás potrebujú.“

V tej chvíli na mňa doľahla ťažoba toho, čo som spravila. Obrátila som sa chrbtom k svojej spoločnosti a zahodila som šancu pracovať, niekam sa posúvať a byť šťastná, tak ako som to plánovala. Vždy som chcela byť tetovačka, učiť sa a študovať.

„Nemala som na výber,“ pokúsila som sa vysvetliť a uvažovala som, či je to pravda. „Alebo som mala prinajmenšom obmedzené možnosti. Keby som pre vás nerobila, stala by sa zo mňa vyhnankyňa.“ Zdvihla som bradu. „A v tom prípade by som upadla do zabudnutia.“

„No nebola to vaša jediná možnosť.“ Longsight sa smutne usmial, akoby som bola neposlušné decko.

Lenže ak som iba hlúpe decko, zašepkal hlások v mojej hlave, prečo im na mne stále tak záleží?

Z tváre som si odhrnula neupravené vlasy a zahľadela som sa mu rovno do očí. „Naozaj sú neoznačenci takí nebezpeční?“ spýtala som sa.

Chvíľu zostal ticho a napriek tomu, že v miestnosti bolo teplo, mi po ramenách prebehli zimomriavky. „Nebezpečnejší, ako si myslíte, Leora,“ zašepkal napokon.

Preglgla som.

„Čo vlastne chcete?“

Povzdychol si. „Chcem, aby naša spoločnosť žila v mieri a aby si ľudia, na ktorých čele stojím a ktorých mám rád, mohli byť istí, že im nič nehrozí.“ Naozaj nás má rád? preblesklo mi hlavou. Alebo sa len vyžíva v tom, k čomu všetkému nás môže donútiť? „Aj malá rebélia zo strany jedného dievčaťa môže byť iskrou, ktorá čoskoro rozdúcha oheň. Pre váš impulzívny čin naša spoločnosť začína pochybovať o tom, čomu vždy verila. Aj keď pochádzate z radov neoznačencov, máte tetovania. Váš otec upadol do zabudnutia, ale napriek tomu ste nás prinútili, aby sme naňho pamätali. Zasiali ste semienka nedôvery. Chcem, aby ste tento problém napravili a nie prehĺbili. Na to vás potrebujem.“ Videl, že som otvorila ústa a chystám sa čosi povedať, a tak zdvihol hlas. „Áno. Musíte to byť vy. Ľudia vás sledujú a čakajú na váš ďalší krok. Chcem, aby ste im boli oporou a pomohli svojej rodine a priateľom tým, že preukážete vernosť vodcom, budete sa kajať za svoj rebelský a sebecký čin a vďaka vám sa spoločnosť opäť zomkne, lebo naše hodnoty a jednota sú pre nás dôležité. A viem presne, ako dokážete, že vám je ľúto, čo ste urobili.“

Tentoraz ma oveľa rýchlejšie ako hnev premohli výčitky svedomia. Podvedome ma začalo ťažiť to, aký šok som spôsobila svojej rodine a priateľom.

Starosta Longsight sledoval, ako sa tvárim, a vzápätí dodal: „Chcem, aby ste šli do Featherstonu.“

Jeho slová mi nedávali zmysel.

„Do Featherstonu?“ zopakovala som. Mala som však pocit, že ten hlas patrí niekomu inému. „P… prečo by som tam šla?“

„Pretože mi dochádza trpezlivosť. Hoci som dlho toleroval neoznačencov napriek násiliu a rozvratu… už to ďalej nemienim robiť. Zničím ich a na to potrebujem vás.“ Pomaly sa usmial. „Začnete s nimi žiť. Uvidíte, akí sú, a poviete mi, čo plánujú. Keď nadíde správny čas a príjmu vás medzi seba, obrátite sa proti nim. Čo-to už o nich vieme a množstvo ďalšieho predpokladáme. No bojím sa, že sú nebezpečnejší, než si uvedomujeme. Že Jack Minnow má pravdu, a ak ich necháme nažive, hrozí nám desivý útok. Že skôr či neskôr s nimi aj tak budeme musieť bojovať. Ibaže naši ľudia nechcú vojnu. Zvykli si na život v mieri.“ Jeho úsmev pôsobil veľkodušne, ale v skutočnosti bol chladný. „Preto potrebujem dôkazy, ktoré by ich zmobilizovali. Niečo, čo nás môže zjednotiť v boji. Leora, verte mi, že som bol dosť trpezlivý. Keby si bol Jack Minnow presadil svoje, dávno by sme ich rozprášili, lebo sú ako jed.“

Dlho som nenachádzala slová. „Mám na výber?“ šepla som nakoniec priškrteným hlasom. „Žiadate odo mňa, aby som ich zničila.“

V tej chvíli sa na moje prekvapenie ozvala Mel.

„Máš na výber, moja milá.“ Nadýchla sa a zdalo sa mi, že je znova sama sebou. Opäť z nej sálala vznešenosť. „A my ako vodcovia tiež.“ Longsight sa oprel o operadlo a vzdychol si, no mávol rukou a dovolil jej pokračovať.

Melódia jej hlasu mi pripomínala tóny violončela – prelínal sa v nich smútok a nádej. „Leora, už vieš, že si výnimočná.“ Tvárila som sa zamračene. Nebola som si toho vedomá. Mel však mala na perách úsmev a zbadala som v ňom to čo predtým: lásku a vieru. „Tvoja jedinečnosť nespočíva iba v tom, že si napriek svojmu pôvodu označená, ale aj v tvojej odvahe.“ Nepatrne kývla hlavou a to gesto ma povzbudilo rovnako ako vtedy, keď bola moja mentorka. Musím si chrániť srdce. „Ešte som nestretla človeka s takým zápalom a s takou gurážou. Práve preto ma tvoj prešľap zabolel. No vystrašili sme ťa a príliš sme na teba tlačili, takže preberám plnú zodpovednosť za tvoje rúhanie sa počas predčítavacieho rituálu.“

Zatvorila som oči. Bolo to víťazstvo, nie odpadlíctvo? Keď som odrecitovala mená zabudnutých a zaradila som ich k tým, ktorí sú hodní zapamätania, prevzala som úlohu sudkyne. Hovorila som v mene našich predkov, vodcov a v mene našej spoločnosti.

„Minulosť sa dá odčiniť,“ povedala tlmeným a ponurým hlasom. Určite vedela, že jej slová sú rovnako kacírske ako moje skutky, ale napriek tomu sa odvážila vysloviť ich pred Longsightom. „Za zločin, ktorý si spáchala, by sme ťa podľa súčasných zákonov mohli udať a ľudia by sa bezpochyby domáhali tvojho odsúdenia. Vieš, čo by to pre teba znamenalo.“ Pri spomienke na to, ako Oscarovmu otcovi Connorovi Drewovi vytetovali pred davom na námestí symbol vrany a označili ho za zabudnutého, som sa zachvela. V ten deň sa celý môj svet zmenil.

„V Saintstone však máme s ľuďmi viac zľutovania, než si zrejme uvedomuješ.“ Pozrela sa na Longsighta, ktorý zdvihol obočie, a vstala. „Existuje spôsob, ako všetko napraviť. A ty si jediná, kto to môže urobiť. Si naša nová Moriah.“

Neovládla som sa a zalapala som po dychu. Je možné, že na rozdiel od Longsighta vie o tom, že znaky na tele sa mi zjavili mimovoľne presne ako Moriah – krásnej sestre z našich príbehov? Podišla bližšie, a tak som lepšie videla jej tetovania. Je našou posvätnou knihou. Jej hlas a koža rozprávajú históriu našej spoločnosti. Stelesňuje a šíri to, v čo veríme.

„Aby sme vyriešili problém, ktorý vznikol, potrebujeme spojku.“ Bola pri mne tak blízko, že som cítila voňavý olej, vďaka ktorému má takú hebkú a peknú pokožku. „Neoznačenci ukrývajú množstvo tajomstiev a potrebujeme ich spoznať. Vieme, že nás okrádajú a v poslednom čase sa uchýlili k ešte horším veciam. Pokúšajú sa nás oslabiť a vyčkávajú na príležitosť, aby zaútočili. No netušíme, kedy sa to stane.“ Jej pohľad zmäkol. „Zatiaľ nevieme, ako nastoliť mier.“

Pri tých slovách som obrátila oči najprv na ňu a potom na Longsighta, ktorému pri zmienke o mieri myklo ústami. Pôsobil na mňa netrpezlivo, ba až dravo.

Mel pokračovala.

„Snívam o tom, že neoznačenci a označení sa raz zjednotia. Lenže aby sme to dosiahli, Leora, musíme mať súcit.“ Nespúšťala som z nej zrak. Nemala som potuchy, kam tým smeruje. Longsight si povzdychol. „Ukradli nám príbehy a prekrútili ich. Premenili ich na jed a pomotali hlavy všetkým, ktorí si ich vypočuli. Neoznačenci, ako ich nazývame, nie sú zlí. V prvom rade sa cítia podvedení. Musia sa vrátiť na správnu cestu a opäť žiť počestne. Potrebujú počuť pravdu.“

V tej chvíli som pochopila, že Mel verí v pravdu a v to, že nás všetkých môže zachrániť.

Pozrela som sa na starostu Longsighta, ktorý vyzeral dosť nesvoj. Keby Mel nebola pre našu spoločnosť a náš spôsob života taká dôležitá, mám dojem, že by ju už bol umlčal. Premýšľala som, čo má za lubom. Istotne si vypracoval nejakú stratégiu, ktorú skrýva za maskou súcitu. Záleží mu vôbec na našich príbehoch alebo chce neoznačencov raz a navždy zničiť?

Som spojka či zbraň?

„Existuje veľmi starý príbeh, ktorý na mojej koži neuvidíš,“ prehovorila Mel medovým hlasom, ktorému bolo ťažko odolať. „Hovorí o tom, že dve sestry sa jedného dňa spoja a prinesú mier.“ Vtom sa odmlčala, aby mi jej slová prenikli do duše. „Sú iba dva spôsoby, ako sa to môže stať, moja milá. Neoznačenci sa musia kajať a privedie ich k tomu buď láska, alebo násilie.“ Všimla som si, že starosta preglgol, akoby si vychutnával vidinu skazy a prahol po nej. Aj Mel sa naňho letmo pozrela a zdalo sa mi, že sa zachvela. „Leora,“ prehodila tlmene. „Pevne verím, že ich opäť navedieme na správnu cestu prostredníctvom lásky, nie násilia.“

„Myslíš si, že ak ich presvedčíme o pravde, vrátia sa… a dajú sa tetovať?“

„Môžem v to iba dúfať a modliť sa.“ Znova si sadla. „Nesmieš veriť tomu, že sa tešíme z ich neznalosti. Možno na svojej ceste zablúdili, ale ich stratené duše sú predsa len duše.“ Vysloviť čosi také bolo riskantné a Longsight odrazu vstal, odkašľal si a prerušil ju.

Vzápätí pred ňu predstúpil, čím pretrhol náš očný kontakt a prinútil ma, aby som zasa upriamila pozornosť na jeho elegantné tetovania a vážnu tvár.

„Rátame s tým, že ak u nich pôjdete hľadať útočisko, prijmú vás. Nik iný to nemôže urobiť. Jedine tak odhalíme ich tajomstvá a ochránime našich ľudí.“

Jeho hlas bol sladký ako karamel.

„Nikdy sme nezažili vojnu,“ dodal a začal sa prechádzať po miestnosti. „Máme šťastie. Čítali sme o nej… o smrti a skaze, ktorú prináša… akoby to bolo iba čosi vymyslené. Stali sme sa odolnými voči jej hrôzam, lebo sme ich videli len na stránkach kníh. Tak sme si zvykli na mier, že si nevieme predstaviť, aby čosi otriaslo naším životom. No blíži sa konflikt. Pamätajte na moje slová. Ak nič nepodnikneme a necháme neoznačencov tak, privoláme na seba pohromu. Leora, chránime obyvateľov Saintstonu od najhoršieho. Nechceme, aby žili v strachu. Koľko našich detí sa musí stratiť, koľko dobytka musia zabiť a koľko obilia zničiť, kým sa im postavíme? Vraždenie je pre nich zábava a sú čoraz odvážnejší.“

Hneď sa mi vybavia príbehy, ktoré sme počúvali v detstve a ktoré mali slúžiť ako výstraha.

„Pravdaže vieme, že sú medzi nami aj takí, ktorí im ponúkajú pomoc a podporu. Tušíme, o koho ide.“ Odvrátila som pohľad a myslela som na ocka, Connora Drewa, Obela aj na Oscara.

„Sú pomýlení, ale…“ pozrel sa na Mel, „niektorí z nás veria, že ich ešte možno zachrániť. Nemusíme ich potrestať, ak nám pomôžete.“

„Čo keď chcem zostať tu?“ opýtala som sa.

„Leora, túto možnosť momentálne nemáte.“ Starosta Longsight narovnal papiere, ktoré boli na stole, a pero posunul o milimeter, aby s nimi bolo rovnobežne. „V ten večer na predčítavacom rituáli ste sa nám obrátili chrbtom. Netvárte sa tak šokovane. Ako inak si máme vysvetliť to, čo ste spravili? Navrhujem, aby ste urobili niečo, čo naozaj pomôže tým, o ktorých tvrdíte, že ich máte rada. Choďte do Featherstonu, počkajte, kým sa s vami skontaktuje môj posol a podajte mu informácie, ktoré sa dozviete. Je to jednoduchá úloha.“

„Posielate ma preč od všetkého, čo poznám. Veď ani netuším, kde je Featherstone.“ Hlas sa mi zlomil ako dieťaťu, ktoré má slzy na krajíčku. Preglgla som. „Obetovala som už dosť veľa.“

„Hm.“ Súcitne sa na mňa pozrel. „No nie všetko.“

Cestou cez les takmer očakávam, že uvidím chalúpku z príbehu o dvoch sestrách. Žili tam šťastne, kým im nezomrel otec. Samozrejme, že z tej našej sestry – dobrej Moriah – sa stala princezná. Na koži sa jej objavili nádherné znaky, ktoré boli dôkazom toho, že má čistú dušu. To jej sestru, Bielu čarodejnicu, ktorej koža zostala prázdna, vyhnali z lesa.

Cítim, že moje kroky ktosi sleduje, ale keď sa otočím, nik tam nie je.

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Prvá kapitola

Druhá kapitola