Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Oldřiška Ciprová

Záchranná stanice pro zvířátka

Zachráněný Mourek

Ilustrace Zdeňka Študlarová

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

obchod@grada.cz, www.grada.cz

tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400

jako svou 6934. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdaléna Jimelová

Jazyková úprava Gabriela Janů

Návrh obálky Šimon Jimel

Grafická úprava a sazba Šimon Jimel

První vydání, Praha 2018

Vytiskly tiskárna FINIDR s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2018

ISBN 978-80-247-0777-8 (ePub

ISBN 978-80-247-0756-3 (pdf)

ISBN 978-80-271-0723-0 (print)

NÁLEZ KOŤÁTKA

Klucííí, počkejte na mě!“ ozývalo se Robinovi a Jáchymovi za zády tenkým hláskem, když utíkali ze školy domů. Oba se na sebe otráveně podívali a dál běželi, jako by nic neslyšeli.

„Robineeee, to se kecne!“ zaslechli pak kluci jasnou výhrůžku, a tak se raději zastavili. Devítiletý Robin se obrátil na majitele hlasu – svou šestiletou sestru. Ta začala chodit do první třídy k nim do školy, a stala se tak z ní ještě větší otrava než obyčejně. Pořád za ním a jeho kamarádem Jáchymem lezla.

„Amálie, nech nás být!“

„Mamka říkala, že mě máš na starost. Že jsi můj velký bratr. Zrovna dneska ráno to říkala!“ Amálka upřela na svého brášku svoje průzračně modré obrovské oči a párkrát zamrkala. Se svými blonďatými loknami, pohupujícími se jí kolem roztomilého obličeje, vypadala jako ztělesněný anděl. Ale Robin jí na to neskočil. Dobře věděl, jak se Amálie umí přihlásit o svá práva. A to dost hlasitě.

„Ale já mám ještě něco na práci,“ odbyl sestru Robin. Už se ve třetí třídě cítil jako velký kluk a nechtěl, aby ho někdo viděl, jak se vybavuje s malým škvrnětem.

„A co?“ zeptala se Amálka bezelstně.

„Do toho ti nic není,“ zasáhl Jáchym, aby kamarádovi trochu pomohl. Zbavit se Amálie často vyžadovalo dost inteligence. Občas si myslel, že má Robinova sestra v hlavě GPS navigátor. Vysledovala je totiž vždy a všude.

„Ale je! Já mám totiž něco daleko důležitějšího a vy mi musíte pomoct!“ sykla Amálie.

„Amálie!“ zvýšil Robin hlas, aby sestru napomenul.

„Nekřič, probudíš ho,“ zašeptala Amálka. Teď teprve si kluci všimli, že drží v ruce malé schoulené klubíčko. Přišli o kousek blíž a obličeje se jim najednou rozjasnily.

„Jé, koťátko,“ vydechl Jáchym. „Kde jsi k němu přišla?“

Malá Amálka se zatvářila důležitě. „Zachránila jsem mu život,“ naparovala se.

Mezitím se kotě v teplé náruči probudilo a ospale se rozhlédlo kolem sebe. Bylo tak rozkošné, že i otrlý Robin se musel usmát. „To je malinkaté!“ žasl nad malým tvorečkem a pohladil ho po mourovaté hlavě. Koťátko slabě mňouklo.

„Jak jsi mu zachránila život?“

„Mňoukalo na školní zahradě. Hledala jsem ho tam skoro hodinu, ale nebylo lehké ho najít. Bylo zalezlé až vzadu v křoví.“

„Ty jsi hloupá,“ zděsil se Jáchym. „Vždyť ho tam určitě nechala máma kočka a teď ho tam hledá!“

„To nemůžeš vědět!“ bránila se Amálka a přitáhla si koťátko blíž k tělu. „Nikde žádná kočka nebyla. Nejsem pitomá, abych se po ní nesháněla! Navíc má koťátko zraněnou nožičku, koukněte.“ Holčička jemně odsunula dlaň z malinkého tělíčka a ukázala na zadní tlapku, kterou mělo kotě podivně zkroucenou pod sebou. Byla od krve.

„Jéje! Co s tím?“ vykulil Robin oči.

ZÁCHRANNÁ VETERINÁRNÍ STANICE

Myslela jsem, že bychom koťátko odnesli k Hedvice,“ zakňourala Amálka bezmocně.

Hedvika byla Jáchymova starší sestra a pracovala na nové záchranné veterinární stanici kousek za vesnicí jako zvěrolékařka. Amálie se v Hedvice viděla. Od chvíle, kdy se s mladou veterinářkou seznámila, přála si být jako ona.

Nejen že Hedvika byla moc krásná a vždycky celá upravená, navíc byla usměvavá, milá a zvířátka ji měla moc ráda. A Hedvika měla ráda je. Amálka byla několikrát svědkem toho, jak mladá zvěrolékařka ke zvířatům něžně promlouvala, a ta se pak hned zklidnila natolik, že je mohla vyšetřit.

„To je dobrý nápad,“ řekl Jáchym a Amálka se celá rozzářila. „Vezmeme koťátko k Hedě, ta bude vědět, co s ním.“

Robin se naklonil k sestřičce. „Nechceš, abych ho chvíli nesl já?“ nabídl se smířlivě, protože viděl, že Amálce už únavou klesají ruce, ale za každou cenu chtěla koťátko držet v náručí. „Tak dobře, ale buď opatrný,“ usmála se na brášku Amálie a jemně mu koťátko podala. Robin nadšeně pozoroval roztomilé zvířátko, které se mu objevilo v dlaních. Mourovaté klubíčko se podívalo na nového držitele a zívlo na celé kolo. Děti se zasmály a vykročily směrem ke klinice.

MOUREK

Ahoj, Jáchyme, copak se děje?“ zeptala se Hedvika překvapeně, když vystrčila svou blonďatou hlavu z ordinace. Děti chvíli předtím zazvonily v čekárně veterinární kliniky na zvonek, protože čekací místnost zela prázdnotou.

Pak si mladá veterinářka všimla, že za bratrem stojí ještě jeho kamarádi, a otevřela dveře dokořán. „Amálko, Robine,“ usmála se mile. „Tak co mi nesete, děti?“

„Nemocné koťátko,“ kuňkla Amálka a celá zrudla. Nemohla z Hedviky spustit oči. „Má zraněnou tlapičku.“

Hedvika na Amálku mrkla. „Tak pojďte dovnitř, ale potichu. Spinká nám tam pejsek, kterého jsme přijali na pozorování.“

„Co mu je?“ zeptal se Robin s očima navrch hlavy. Byl z veterinární kliniky uchvácený stejně jako jeho mladší sestřička, ale nikdy by to nahlas nepřiznal.

„Bolelo ho bříško, tak jsme si ho tu nechali, abychom viděli, jak se mu bude dařit,“ pokrčila rameny Hedvika a ukázala na kotec, kde pejsek nerušeně spal.

„Ten je legrační,“ zašeptala Amálka a přilepila nos na kotec, aby mohla malého pacienta pozorovat z co největší blízkosti. Narážela na to, že pes měl celé tělo černé, jen čumáček byl celý bílý. Jako by mu ani nepatřil.

„Taky ho pojmenovali podle toho čumáku,“ podotkla Hedvika vesele. „Jmenuje se Snížek.“

„Jú, to je krásné jméno,“ zasnila se Amálka. Taky by si moc přála nějaké zvířátko, ale rodiče byli zatím dost proti.

„Robine, polož kotě opatrně na stůl.“ Hedvika poklepala na železný vysoký stůl, který byl dominantou celé ordinace. Robin udělal, co mu mladá doktorka řekla, a ta se ke kotěti hned sklonila. „Tak se na to podíváme.“

Natáhla se koťátku pro tlapku a jemně ji prohmatala. Mourovaté kotě vždycky několikrát tenounce mňouklo. Hedvika ho pak starostlivě pohladila. „Je to zlomené,“ vzdychla si, když dětem oznamovala verdikt.

„To umře?“ vyděsila se Amálka.

„Ale ne, zlatíčko,“ uklidňovala ji Hedvika. „Je to celkem běžné. Se zlomeninami končetin se nejčastěji setkáváme právě u koťat a mladých koček. Několikaměsíční kotě, jako je tady váš Mourek, je typickým pacientem se zlomeninou. Prostě nejspíš prozkoumávalo terén ve výškách a skončilo to volným pádem.“

„Takže se uzdraví?“ ptaly se děti jedno přes druhé.

„Jasně že ano. Zvědavost koťat a větší náchylnost k úrazům se u nich naštěstí kompenzuje úžasnou schopností hojení kostí.“

„A co s ním teď budeš dělat?“ zeptal se Jáchym.

Hedvika se zamyslela. „Ještě udělám rentgen. A až se zlomenina prokáže, máme dvě možnosti. Buď dostane dlahu, nebo bychom ho mohli operovat s použitím různých kovových součástek. Tak vážné to však myslím nebude a bude stačit obyčejná dlaha. Je to mladá kočička, zahojí se brzy.“

„Takže Mourka zachráníš?“ chtěla vědět Amálka. Hned převzala jméno, které mu Hedvika mimoděk dala.

„Zachránili jste ho vy, když jste ho přinesli na záchrannou stanici,“ usmála se Hedvika na trojici, která tam teď stála trochu posmutněle. „Koťátko se uzdraví, nemějte strach. Zachovali jste se skvěle.“

„To tady Amálka,“ řekl Robin a ukázal na sestřičku pyšně. „Ona ho slyšela, jak mňouká, a nedala si pokoj, dokud ho nenašla.“

„No vida. Tak ty jsi mladá záchranářka,“ zasmála se na Amálku Hedvika a pohladila ji po vlasech.

„A co teď s Mourkem bude?“ zeptal se Jáchym.

Konec ukázky

Table of Contents

Tiráž

Nález koťátka

Záchranná veterinární stanice

Mourek