Milan Neveďal

IDENTITA MUŽA

v slovenskom kontexte

Ukážka z elektronickej knihy

I. OTÁZKA IDENTITY MUŽA

Na začiatku mojej motivácie pri spracovávaní tejto problematiky bola jedna úplne nová aktivita, ktorú sa mi podarilo zrealizovať pri práci s birmovancami v našej farnosti v Kysuckom Novom Meste. Tá aktivita spočívala v tom, že jednu sobotu sme oddelili chlapcov od dievčat, a kým dievčatá debatovali o svojich témach, predovšetkým o materstve, tak názov našej témy bol IDENTITA MUŽA.

Cieľom nebola prednáška, ale svedectvá chlapov a chalanov z bežného života o ich viere a vzťahu k Bohu. Základná štruktúra, ktorou som moderoval priebeh tejto akcie, je aj základnou štruktúrou tohto diela, ktoré je rozdelené do jednoduchých celkov – MUŽ STVORENÝ NA BOŽÍ OBRAZ, ČO NIE JE IDENTITOU MUŽA? a POSLANIE MUŽA V SPOLOČNOSTI.

Chlapi sa jednoduchým a úprimným spôsobom podelili o svoju vieru, ale aj o skúsenosti zo svojej práce, manželstva, rodiny a o nástrahách života, ktoé dnes číhajú na mladých ľudí. Chalani v hrobovom tichu počúvali tieto svedectvá a bolo na nich vidieť, že takéto niečo ešte nezažili.[1]

Túto aktivitu sme realizovali aj o rok a tam som si potom vypýtal aj spätnú väzbu, ktorá obsahovala tieto spontánne reakcie:

• Pekné. Veľmi sa mi to páčilo. Hlavne tie svedectvá.

• Bolo to veľmi fajn, ako sa tí chlapi otvorili a nehanbili sa povedať, s čím mali problémy a kde pociťovali Božiu milosť, blízkosť a lásku.

• Bolo to v pohode, páčilo sa mi to.

• Páčilo sa mi, že chlapi boli otvorení a nebáli sa s nami baviť o všetkom.

• Jožko a Janko boli super. Ich príbehy boli také úprimné. Takisto Milan, pán dekan a Alex boli super.

• Zaujímavé bolo „zoznamovanie sa“ s chlapmi a svedectvá Jožka a Janka. Všetko bolo v pohode, možno trochu dlhé.

• Veľmi zaujímavé, poučné, v pohode. Zaujímavé veci o rôznych závislostiach.

• Najviac sa mi páčila Alexova prednáška. Veľa mi to povedalo. Bol som rád, že som to počul. Dlho som nad tým ešte rozmýšľal. Som rád, že som tam bol. A myslím, že celé to bolo veľmi dobré.

• Celkovo sa mi to páčilo, že to bolo aj zo života ľudí a že tam aj boli s nami, že sa odhodlali. Isto mi to aspoň trochu v niečom pomohlo. Moc by som na tom nemenil.

• Podľa mňa bolo všetko v pohode.

• Nebolo to dlhé, dobrá téma, príbehy zo života.

• Ubehlo to ako voda, životné príbehy.

• Najlepší moderátor a pekné životné príbehy.

Postupne som o tejto otázke identity muža na Slovensku začal uvažovať viac a na základe vlastných životných skúseností som sa rozhodol venovať tejto téme hlbšie a dlhodobejšie.

Už táto aktivita s birmovancami ukázala, že v mladých chlapcoch je určitý hlad po Bohu, ale predovšetkým po vzoroch, ktoré by ich k nemu nejakým spôsobom viedli. A tu sa v plnej nahote ukazuje, že otázka mužskej spirituality je v našich podmienkach doslova „poľom neoraným“.

Našťastie už začínajú vychádzať prvé lastovičky v podobe aktivít, ktoré túto tému rozvíjajú vo farských a iných mužských spoločenstvách. Stále je však kresťanstvo v našich podmienkach v drvivej väčšine kresťanstvom realizovaným z pohľadu ženského videnia sveta. Sveta, ktorý mnohých chlapov nenapĺňa, a preto nevidia v praktizovaní kresťanského života reálny zmysel.

A pritom, keď sa pozrieme na podstatu kresťanstva, tak už samotný Ježiš s apoštolmi praktizovali reálny (aj keď mimoriadne náročný) spôsob života. Samozrejme, všetko malo potom svoj vývoj a aj naše slovenské kresťanstvo sa v 21. storočí nachádza pred úplne novými výzvami a myslím si, že jednou, z tých kľúčových, je práve otázka mužskej spirituality, ktorá čaká na prebudenie.[2]

Pri hľadaní materiálov na túto tému som zistil, že ich v porovnaní s rôznymi inými témami nie je až také veľké množstvo a prevažne sú zo zahraničia, kde majú predsa len trochu iný a skôr všeobecný pohľad na túto problematiku. Chvalabohu, aj u nás už postupne vznikajú na základe reálnych skúseností knihy, brožúrky a články, ktoré všeobecné vedomosti o mužskej spiritualite a identite spájajú so skúsenosťami z nášho každodenného života okolo nás. Ja som sa rozhodol spracovať túto tému jednoducho, komplexne a vecne, pričom, okrem inšpirácie iných, sa chcem podeliť aj o postrehy a zážitky vyplývajúce z mojej životnej skúsenosti. Verím, že táto publikácia bude inšpiráciou pre všetkých chlapov, chlapcov, ale aj pre tých, ktorí s nimi nejakým spôsobom pracujú.

A práve otázka identity muža je v dnešnej dobe rozbitých a rozvrátených rodín viac ako aktuálna a naliehavá, lebo pri kontakte s mnohými mladými chlapcami cítiť obrovský deficit vedomia svojej mužnosti. Prečo je to tak? Myslím, že nasledujúca úvaha odkrýva aktuálny vývoj a stav v tejto oblasti:

V mene verejnej činnosti a uplatnenia uniká z rodiny nadvláda muža. V spoločnosti preberajú ženy celé domény, ktoré predtým patrili mužom – napr. učiteľstvo, obchody, úrady, so svojím zmyslom pre detaily a organizačnú schopnosť stále viac manažérstvo. Tomuto všetkému napomáha väčšia nutnosť zamestnanosti oboch partnerov, inak by rodina ekonomicky neprežila. Táto spoločenská zmena v postavení žien so svojimi pozitívami, ale najmä negatívami berie mužom pevnú pôdu pod nohami v ich tradičnom postavení.[3]

Je zrejmé, že v našej slovenskej spoločnosti je nadvláda žien v spoločenskom a rodinnom živote viac ako evidentná. Veď keď už malý chlapec vstúpi do školy, tak je drvivou väčšinou formovaný ženami. Neskôr, keď ide vybavovať rôzne úradné záležitosti, tak opäť je vybavovaný prevažne ženami. To znamená, že vo svojom vývoji sa viac stretáva so ženami a s ich pohľadom na svet. Podobné je to aj v našich rodinách, kde skutočnou hlavou sú opäť prevažne ženy, ktoré majú tendenciu všetko „dirigovať“, keďže podobnú paradigmu videli aj u svojich rodičov. Problém však nastáva, keď sa chlapec dostáva do tínedžerského veku, kde odmieta nadvládu matky. Tá v lepšom prípade požiada o pomoc otca, keď vidí, že sama na to nestačí. Horší prípad je, keď otec prítomný nie je. V tom prípade sa často z obyčajného chlapca stáva problémový chlapec odmietajúci akúkoľvek autoritu.[4]

Mnohí muži si naďalej nepripúšťajú radikálnosť zmeny vo vývoji spoločnosti – naďalej zotrvávajú v klasickom poňatí svojej dominantnosti – ženám v spoločnosti len „prepúšťajú“ svoje bývalé miesta realizácie, naďalej uvažujú vo svojom „maskulínnom“ svete a požadujú, aby rodinný model zostal bezo zmeny. Z titulu svojej prirodzenosti nevstúpia do súboja s dominantnými ženami – ustúpia! S tým ženy nepočítali. Ich víťazstvo má veľmi často trpkú príchuť, obráti sa proti nim, ale uvoľnené miesto zastúpiť musia – zvlášť, keď ide o rodinu. Mnohí muži teda rezignujú na ich dominantné snahy a zariadia sa, pokiaľ im spoločnosť - vo vedení prevažne stále maskulínna - poskytuje nové miesta realizácie a tu sa cítia byť v tej pozícii ako predtým.[5]

Čo robiť s týmto ustupovaním? Skúsenosť z našich rodín hovorí, že pokiaľ muž nemá vo svojej rodine pozíciu, aká mu prináleží, často potom hľadá rôzne úniky. Môže ísť o nadmernú prácu, koníčky, v horšom prípade o krčmu. Jednoducho hľadá miesto, kde sa mu dostane isté uznanie, ktoré doma nedostáva.

Lenže, ak i v rodinnom živote sa muži vzdávajú svojho dominantného postavenia, má to ďalekosiahle následky a dnes, kedy už môžeme hovoriť o generačnom krízovom vývoji, keď mnohí mladí muži už výchovou nezískavajú správny vnem svojej identity, a teda už do manželstiev vstupujú ako nedominantné a nezrelé osobnosti a ich partnerky veľmi často, či už to chcú alebo nie, preberajú absentujúcu dominantnú úlohu. Pokiaľ dnešní mladí muži chcú znovu fungovať ako dominantní páni svojej rodiny a nedarí sa im to, rezignujú alebo sú permanentne v neriešiteľných partnerských krízach. Ale ak je narušená ich mužská identita, nutne je narušený aj vnem ich otcovstva – ktoré buď chcú žiť podľa starého modelu živiteľa a rodinného zákonodarcu alebo ho odmietajú žiť, pričom výchovu i s „výkonnou“ mocou prenechajú manželke.[6]

V dnešnej dobe sa pri tomto vývoji muž v rodine stáva v podstate len nositeľom peňazí na zabezpečenie rodiny. Ostatné je totiž pod taktovkou ženy, ktorá na jednej strane nie je s touto úlohou celkom stotožnená, na druhej strane takto získaný vplyv nerada stráca. Samozrejme, keď mladý chalan s týmto žije, tak je v mnohých prípadoch zmätený a sám sa potom mnohokrát v živote stráca.

Čo potom môžeme ponúknuť mladým mužom v súčasnej dobe a situácii?

Odpoveď je veľmi jednoduchá a jednoznačná. Je potrebné ukázať a vyzdvihnúť rodiny, kde to funguje tak, ako má. To znamená ukázať im alebo zoznámiť ich s mužmi, ktorí sa snažia správnym spôsobom viesť svoju rodinu. Jednoducho ukázať im autentické a skutočné vzory. To je jediné, čo môže v srdciach mladých chlapcov naozaj niečo pohnúť a zmeniť aj napriek tomu, že celý život sú viac formovaní ženským okolím.[7]

Čo sa však môže stať, ak syn neprežíva intenzívny zdravý vzťah s otcom a nezažíva zážitkové vedenie od neho či iných starších mužov v čase dospievania?

Sú dve možnosti.

A/ Prvá veľmi úzko súvisí s postojmi matky k malému i dospievajúcemu synovi, k jeho otcovi (a iným mužom), ktorými v ňom môže potláčať jeho pravú i mužskú identitu (pripomínanie dieťaťu, že hry na vojakov či s detskými zbraňami sú zlé, použitie hrubej sily je zlé, je zlé, keď sa chce prejaviť inak, ako by sa dobrý chlapček mal prezentovať, že sa nemá motať okolo otca, keď pracuje, nemá sa zašpiniť, nemá sa dívať s mamou, ak práve prebieha milostná scéna v seriáli, nemôže ochorieť ani sa zraniť pri športe, lebo mama to nezvládne a pod.). Otec si hovie alebo „trpí“ vo svojom svete a pasívne či aktívne živí matkinu prevahu, nezdravú väzbu matka – syn (prípadne toleruje jej ponižovanie, manipulovanie či zhadzovanie mužského rodu). Otec môže byť osobnostne natoľko slabý až zmanipulovaný, že nezdravý vplyv matky nedokáže zastaviť (hoci sa postaví na odpor, žena ho manipulovaním a ponižovaním opäť uzemní). Ohrozovaná i nenapĺňaná identita muža sa môže prejaviť problémami v sociálnych a partnerských vzťahoch a väzbách, problémovým pohľadom na seba, zbožšťovaním istých typov mužov až homosexualitou.[8]

Je zrejmé, že tieto myšlienky vychádzajú z konkrétnych skúseností našich rodín, kde klasický trojuholník otec – matka – dieťa nefunguje celkom správne. Bez toho, aby si to všetci prítomní uvedomovali, dochádza k potláčaniu mužskej identity v malých chlapcoch, keď mnohé veci, ktoré sú chlapcom prirodzene blízke, sa im zakazujú, pretože mamička chce mať za každých okolností „dobrého chlapčeka“. Len čo je tam nejaký odpor, či už zo strany dieťaťa alebo otca, nastáva okamžitý protiútok.

Prečo je to tak?

Odpoveď je veľmi jednoduchá. Videla to aj vo svojej predchádzajúcej rodine, a preto to považuje za prirodzené a normálne, aj keď niekde hlboko vo vnútri všetci vnímajú, že to nie je celkom tak, ako by to malo byť. Je však potrebné povedať, že mnohým otcom tento, naoko pohodlný štýl, celkom vyhovuje, keďže tým pádom majú o jednu veľkú starosť menej.

Ako to však vníma malý chlapec?

Kým je ešte malý, tak sa to ešte výrazne neprejavuje. Keď však príde do tínedžerského veku a všetko sa v ňom pri hľadaní identity začína meniť, prídu konflikty, na ktoré nikto zo zúčastnených nie je pripravený. Matka nie je pripravená na to, že jej „moc“ pomaly končí a často sa s tým nedokáže správne vyrovnať. No a otec vlastne nikdy ten svoj vplyv ani neaplikoval, tak nemá na to dôvod ani tentoraz. Na druhej strane, v tých lepších prípadoch si obaja rodičia pod vplyvom týchto konfliktov uvedomia svoje postavenie a úlohy a otec sa začne viac angažovať pri výchove a usmerňovaní syna.

B/ Druhá situácia nastáva vtedy, ak sa otec z rôznych dôvodov postupne zo synovho života „vytratí“. Pravdou je, že hoci identifikačný základ už pubescentný až adolescentný syn v detstve od emocionálne prítomného otca a zdravým pôsobením oboch rodičov dostal, naďalej potrebuje cítiť silu spoločných okamihov, obrusovať hrany pri morálnej autorite a mužskom vzore. V tomto období syn nepotrebuje byť krotený matkou, od ktorej sa usiluje odpútať; vymaniť sa zo slepej poslušnosti a citovej závislosti na matke (matka pre neho vždy zostáva vzorom budúcej partnerky, pokiaľ plne rešpektovala jeho mužskú identitu a potreby). Ak to matka nepochopí včas, môže sa stretnúť s ignorovaním, neúctou, používaním vznikajúcej synovej sily proti nej.[9]

Na základe svojich skúseností, či už zo školy alebo v práci s mladými vo farnosti môžem potvrdiť, že úloha otcov a mužov je pre chlapcov v tínedžerskom veku nenahraditeľná. Len čo sa chlapec ocitá sám s matkou, tak sa často z neho stáva „neriadená strela“. Prítomnosť iných správnych chlapov v jeho živote ho však dokáže časom usmerniť.

Upokojiť rozbúrené vnútro mladého muža dokáže iba iný muž. Ak nedôjde k „skroteniu“, k prijatiu do sveta mužov (nastavenie zrkadla skúsenejšími mužmi a autoritami, zažité vedenie, príklad, rada, povzbudzovanie, dôvera, sloboda, vytvorenie priestoru, v ktorom sa môže mladý muž prejaviť, zdokonaľovať v zručnostiach i osobnostných kvalitách, poučiť sa na vlastných chybách…) po predchádzajúcej iniciácii, „rituálneho vovedenia medzi svojich“, chlapec si môže osvojiť násilnú, neautentickú a deštruktívnu mužskú identitu, pretože sa mu nedostalo uznania od iných mužov (nikto mu nepovedal, kým je, nedostalo sa mu dôvery). Pre chlapca je dôležité vedieť, že i muži z jeho okolia patria do istého sveta mužov, v ktorom majú stabilné miesto, ktoré i on túži poznať a v ktorom si i títo muži takisto občas potrebujú zájsť po radu do „kruhu mužov“.

Na základe svojich pedagogických skúseností môžem potvrdiť, že nepokojné vnútro mladých chalanov dokážu skutočne usmerniť len iní správni muži a keďže práve školstvo je v dnešnej dobe predovšetkým doménou žien, tak kontakt so svetom mužov je niekedy dosť problematický. Výnimkou sú technické odbory, kde je predsa len o niečo viac mužov v osobách odborných majstrov, ktorí sa mnohokrát pre chlapcov stávajú druhými alebo náhradnými otcami, keďže im dokážu porozumieť a chalani majú k nim prirodzenú dôveru.

Čo sa týka farských spoločenstiev u nás, tak istý problém je v tom, že väčšina aktivít je tiež podmienená charakterom ženskej spirituality, keďže vzhľadom na pomer žien a mužov v našich kostoloch a spoločenstvách tieto aktivity organizujú a realizujú predovšetkým ženy. V posledných rokoch však vnímam istý pohyb aj čo sa týka mužov, ktorí sa pomaly začínajú prebúdzať a vytvárať mužské farské spoločenstvá, do ktorých sa postupne môžu chalani hľadajúci seba samých postupne začleňovať a získať svoje miesto v mužskom svete.

V tomto procese začleňovania sa je základnou a nevyhnutnou podmienkou čisté autentické chlapské priateľstvo, ktoré chlapcov vovádza do sveta mužov. Má ísť o dlhodobý, nenásilný, účinný, činorodý, permanentný proces prevencie a odstraňovania už vzniknutého zbytočného strachu, nízkej sebadôvery, nezdravých zlozvykov, tendencií či pasivity zo života budúceho zrelého muža v jedinečnom a zdravom spoločenstve mužov, v ktorom sa majú posilniť vzájomné priateľské vzťahy. Veľa mladých chlapcov dnes totiž nevie, ako má vôbec chlapské priateľstvo vyzerať, nemajú sa čoho chytiť a nemajú to v sebe. A keďže cesta k plnosti muža nie je ľahká, tak nikto na nej nevie sprevádzať lepšie ako priateľ, ktorý si touto cestou už prešiel a stále sa učí byť mužom i otcom. Koľkí muži však dnes toto môžu povedať? Žijeme v dobe s kultúrou, v ktorej sa popiera prirodzenosť, podceňujú sa pravidlá, chýbajú morálne vzory a čas s blízkymi sa vypĺňa hlúposťami.[10]

Vzhľadom na prevahu ženskej spirituality v dnešnej slovenskej spoločnosti a cirkvi je často problém v tom, že kým ženská stránka zo svojej prirodzenosti viac dbá na detaily, tak muž viac vníma veci okolo seba ako celok. A v tom môže byť istý problém, keď sa toto zamieňa a muž je viac zahltený detailmi, pričom mu uniká podstata a zmysel jeho života. Preto je viac ako nevyhnutná prítomnosť iných mužov, ktorí sú pozitívnymi vzormi a predovšetkým ich osobné priateľstvo, ktoré mladých chlapcov reálnym spôsobom mení, vychováva a usmerňuje.

Ďalšou vecou, ktorá je pre dnešných mužov istým problémom, je strach z neúspechu, ktorý dokáže spôsobiť to, že muži sa boja vykročiť za novými výzvami, ktoré sa pred nimi nachádzajú.

My muži totiž neradi vymieňame situácie, kde sme úspešní, za situácie s nejakým rizikom a s niečím, čo sa nemusí podariť. Každý z nás má v hlave hodnotový svet, ktorý je daný výchovou, kultúrou a náboženstvom. Vybuduje sa v detstve a počas dospievania, riadime sa podľa neho a podľa neho posudzujeme reálny svet. V reálnom živote chceme, aby sa ľudia správali podľa našich normatívov, aby nám vyhoveli, lebo inak sme nepokojní, často nás to zraňuje... A keď tak neurobia, nesnažíme sa zmeniť seba, ale tých druhých.[11]

Tento blok v hlave potom spôsobuje to, že chlap nemá motiváciu pracovať na sebe a stávať sa lepším človekom, ale stále hľadá chybu všade inde, len nie v sebe samom. Strach z neúspechu nám chlapom totiž bráni byť samými sebou a bráni rozvoju našich prirodzených talentov, ktoré v sebe máme. Nuž ale keď chlap rezignuje na veci v živote a prestane rásť, tak tento stav ho prirodzene nemôže uspokojovať, a tak hľadá naplnenie života v čisto materiálnych veciach, ktoré sa neskôr môžu stať základom pre vznik rôznych závislostí. A práve z tohto dôvodu je potrebné, aby muž neostal sám, ale aby fungoval v nejakom prirodzenom zdravom mužskom spoločenstve.

Muži dnes totiž doplácajú aj na to, že už nevytvárajú spoločenstvo. Tieto veci fungujú jedine vtedy, ak sa vytvorí spoločenstvo mužov. Vytrvalo nabádajme mužov, aby vytvárali spoločenstvá. Nie je náhoda, že existujú športové kluby, že chlapi chodia spolu na pivo. Oni potrebujú mužskú spoločnosť. A potom už ide len o to, aby to bola dobrá spoločnosť, aby to bolo zmysluplné vyplnenie času a aby tam bol duchovný rozmer. Muži by si mali uvedomiť, že na to, aby sa posunuli, musia mať mužské spoločenstvo. Základná myšlienka spočíva v tom, že keď má chlapec nejaký problém, tak je tam priestor ísť za iným mužom.[12]

V našich podmienkach však často narážame na problém, ktorý bráni rozvoju chlapcov ako mužov, a tým je výchova matky, ktorá to, samozrejme, myslí v dobrom, ale zo ženskej prirodzenosti nemôže poznať, čo duša dospievajúceho chlapca skutočne potrebuje.

Keď sa napríklad nejakej mamy spýtame, akého muža chce pre svoju dcéru, každá povie, že zrelého, samostatného, ktorý vie prekonávať prekážky a vie sa o všetko postarať. A keď sa jej opýtame, ako vedie syna, povie, že on musí len študovať a ona sa o všetko postará. Keď nastanú problémy, vybehá všetko zaňho, je veľmi ochranárska, syn nemôže ísť do lesa na horský bicykel, lebo by sa zašpinil a mohol by aj spadnúť a pod. Nie je schopná rozpoznať rozpor medzi tým, po čom túži a tým, ako vychováva syna a dôsledkami tejto výchovy pre jeho budúci život. Matky musia pochopiť, že muž rieši vo svojom živote svoj význam. Pýta sa sám seba: Mám na to? Som dosť dobrý? Preto sú schopní prekonávať veľké prekážky, no treba im to umožniť. No my sme zvyknutí hovoriť: „Nestrať sa v tom živote, musíš byť úspešný.“ Práve neúspech nás pritom učí prekonávať prekážky a aj spoľahnúť sa na Boha.[13]

Pozrime sa však na tento problém „ochranárskych matiek“ z pohľadu skúseností Jána Balažiu, ktorý sa už dlhé roky snaží pracovať a skúmať procesy mužskej spirituality u nás:

Ochranárske maminy sú dosť veľkým problémom. Keby ste sa spýtali učiteľov, čo robia mamy na školách... Vybavujú deťom známky a všetko ostatné. Keď sme začali robiť zážitkové programy pre otcov a synov, paradoxom bolo zistenie, že sa nestačí venovať otcom a synom, ale že do toho veľmi silno vstupujú maminy. Tak sme boli nútení urobiť obnovu pre maminy, aby svojim chlapcom vôbec dovolili vojsť do toho mužského sveta. Keď som si robil súkromný prieskum rodičov, ktorí prejdú cez naše programy, tak asi v 70 percentách prípadov sú v rodine vyslovene dominantné mamy, všetko sa krúti okolo toho, ako povie mama a musí sa poslúchať. Keď majú deti správanie, ktoré vyhovuje rodičom, ešte neznamená, že sú dobre vybavené pre život. Zo skúsenosti z našich programov majú najhoršie depresie v strednom veku ľudia, ktorí boli najposlušnejšími deťmi. Vždy počúvali, učili sa, nikdy s nimi neboli problémy, ale v strednom veku ich to dobehne. Jednou z dominantných vecí v ich hodnotovom systéme totiž je, že treba vyhovieť, aby bol v rodine pokoj. Napríklad, starší brat bol odbojný, ja musím ustúpiť. Také dieťa je najprv akoby ideálne, vyštuduje všetky školy, no neskôr v živote to však už nie je také ľahké. Zákonite si zoberie partnera, ktorý to bude využívať. V práci, keď si na seba necháte nakladať, budú na vás nakladať donekonečna, prídu problémy s deťmi, budú mať svoje požiadavky a keďže vy ste zvyknutí, že každému treba vyhovieť, vyhoviete a v štyridsiatke môžu prísť úzkosti, depresie a psychiatri.[14]

Tieto skúsenosti len potvrdzujú stav vývoja a postavenia mužov v našich rodinách, pričom vo výchovnom procese spôsobujú v živote mužov isté problémy, ktoré ich v niektorých prípadoch sprevádzajú po celý život. Preto je potrebné vrátiť sa na začiatok všetkého, keď Stvoriteľ vložil do duše muža vlastnú pečať tým, že ho stvoril na svoj obraz.

II. MUŽ STVORENÝ NA BOŽÍ OBRAZ

Kniha Genezis hovorí jednoznačne o tom, že človek ako obraz Boha má od Neho autoritu nad spravovaním tohto sveta a jeho stvorení. Zároveň je tu jednoznačne daná identita muža a ženy: Nato Boh povedal: „Urobme človeka na náš obraz a podľa našej podoby! Nech vládne nad rybami mora i nad vtáctvom neba, i nad dobytkom a divou zverou a nad všetkými plazmi, čo sa plazia po zemi!“ A stvoril Boh človeka na svoj obraz, na Boží obraz ho stvoril, muža a ženu ich stvoril. Boh ich požehnal a povedal im: „Ploďte a množte sa a naplňte zem! Podmaňte si ju a panujte nad rybami mora, nad vtáctvom neba a nad všetkou zverou, čo sa hýbe na zemi!“ (Gn 1, 27-29)

Na základe tohto biblického úryvku môžeme jednoznačne stanoviť Bohom stanovenú autoritu v ľudskej spoločnosti:

1. Boh

Boh ako Stvoriteľ je nad všetkým a zároveň je priamou autoritou pre samotného muža, ktorému dal zodpovednosť za stvorenstvo.

2. Muž

Hlavou a vodcom rodiny, ale aj spoločenstva je muž, ktorý má túto autoritu a moc od Boha, aby mohol riadiť a usmerňovať tých, ktorí sú mu zverení na zodpovednosť.

3. Žena

Žena čerpá Božiu autoritu cez muža, pre ktorého je prirodzenou spoločníčkou a matkou jeho detí, pričom tento materský cit prenáša aj do spoločnosti.

4. Deti

Deti čerpajú z oboch rodičov, ktorých majú do istého veku poslúchať. V ranom veku dieťaťa je o niečo dôležitejšia žena, v tínedžerskom veku by však mal prejaviť väčšiu iniciatívu muž, ktorý tým, že miluje ženu, je pre deti prirodzenou autoritou. Takisto žena, ktorá má v úcte a rešpekte svojho muža, je takisto na tom svojom správnom mieste s prirodzenými úlohami, ktorá ma vpísané vo svojej duši od Stvoriteľa.

Z tejto prirodzenosti vyplývajú tri základné úrady muža (prorocký, kňazský a kráľovský), ku ktorým je povolaný a ktoré má v sebe ďalej rozvíjať, ale predovšetkým ich má aplikovať voči tým, ktorí sú mu zverení a za ktorých nesie zodpovednosť.

MUŽ AKO PROROK

Prvým úradom je úrad proroka, ktorý má základ v Starom zákone, pretože proroci sú neoddeliteľnou súčasťou biblického vývoja a ich vzor nasledovania Boha je vzorom aj pre dnešných mužov. Jednoducho ide o to, že na základe dlhodobého budovania vzťahu s Ním má muž vízie do budúcnosti a pripravuje cestu ďalším, ktorým je povolaný ohlasovať to, že Boh je prítomný v našich životoch. Prorok totiž nie je len ten, kto predpovedá budúcnosť, ale predovšetkým ten, kto pozerá dopredu a predpokladá následky súčasného konania.[15]

Pre dnešného moderného muža je tu niekoľko spôsobov, ktoré v ňom posilňujú prorockého ducha:

1. Žehnajte.
Veľmi dôležitá vec. Pre deti je usmernenie k dobru nevyhnutnou podmienkou ich zdravého vývoja. Pokiaľ sa tak nedeje, môže to spôsobiť vážne problémy v ich celkovom vývine a vnímaní sveta.

2. Prechádzajte si Katechizmus katolíckej cirkvi.
Povedzme si na rovinu, väčšina katolíkov ani v podstate nevie, čo to Katechizmus katolíckej cirkvi vôbec je a o čo tam ide. A pritom, okrem Svätého písma je katechizmus nositeľom apoštolskej tradície a súhrnom všetkých právd našej viery. Štúdiom katechizmu rastieme sami v poznávaní našej viery a toto poznanie potom vplýva aj na naše bežné životné rozhodnutia a postoje.[16]

3. Sami študujte vieru.
Okrem Svätého písma a Katechizmu katolíckej cirkvi sa môžeme obohacovať aj ďalšou kvalitnou duchovnou literatúrou, ktorá nám môže pomôcť pri konkrétnych veciach, ktoré aktuálne prežívame vo svojom živote. Tým pádom môžeme to, čo takto získame v duchovnej oblasti, posúvať aj ľuďom okolo nás.

4. Pravidelne pristupujte k sviatostiam.
Sviatosti sú základným duchovným pokrmom a inšpiráciou pre náš život, aby aj druhí mohli z nás čerpať, tak ako my čerpáme z najvyššej autority - Ježiša Krista.[17]

5. Ospravedlňte sa, keď ste sa proti niekomu prehrešili.
Toto je vec, ktorá je pre mužov dosť náročná, ale keď sa k tomu „donútia“, tak veci v nich a okolo nich sa začnú meniť výrazne pozitívnym smerom.

6. Inšpirujte sa životmi svätých.
Životy svätých sú reálne vzory pre každého človeka, a preto v nich môžeme nájsť množstvo inšpirácie aj pre naše životy a životy ľudí, ktorí sú nám zverení.

7. Pravidelne sa modlite.
Modlitba je alfou a omegou mužskej spirituality, to znamená nadviazania priameho spojenia s Bohom. Život modlitby sa potom prejavuje aj v bežnom každodennom živote a prináša zmeny nielen v sebe samom, ale aj v bezprostrednom okolí.

8. Načúvajte potrebám a obavám druhých.
Inými slovami tu ide o empatiu - snahu pochopiť toho druhého.

9. Chodievajte na sv. omšu.
Je potrebné podotknúť, že nedeľnú sv. omšu nemáme brať ako „náboženskú povinnosť“, ale máme si uvedomovať, že tu ide o osobné stretnutie s Ježišom v spoločenstve veriacich. Samozrejme, keď si toto uvedomíme, tak získavame motiváciu stretávať sa s Ním častejšie.

10. Buďte pravdiví.
Inými slovami – buďte autentickí, skutoční a na nič sa nehrajte, lebo to chlapovi nesvedčí. Buďte samými sebou, či už so svojimi kladnými stránkami alebo nedostatkami.

11. Buďte verní.
Aj napriek rôznym tlakom zvonka alebo vo vnútri vydržte vo svojom vzťahu s Bohom a On vám túto vernosť skôr či neskôr odmení a dá vášmu životu zmysel.

12. Trpte správne.[18]
Život prináša aj množstvo utrpenia, bolestí, sklamaní a zlyhaní, napriek tomu nás Ježiš pozýva, aby sme sa všetkým problémom a ťažkostiam postavili čelom a prijali ich ako súčasť nášho pozemského života.

MUŽ AKO KŇAZ

Kňazská črta mužskej spirituality sa v našom vedomí automaticky spája s kňazmi a ich pôsobením. Neuvedomujeme si však, že ide o celkovú súčasť spirituality každého muža, ktorý taktiež prednáša Bohu svoju modlitbu, obetu a svedectvo.[19]

Tieto tri prvky sú základnou duchovnou výbavou kňazskej mužskej identity:

1. Modlitba
Musíme sa modliť, prosiac Boha, aby nás a naše okolie urobil svätými a Jemu milými. Modlitba má silu meniť mužské vnútro, pričom sa potom začne meniť aj okolie a život celkovo.

2. Obeta
Mali by sme Bohu ponúkať obety za posväcovanie a spásu našich rodín a spoločenstiev. Obeta totiž dáva energiu, váhu a silu našim modlitbám. Okrem obety Bohu je v dnešnej dobe potrebné obetovať sa aj pre svoje okolie a rodinu. Obetaví chlapi sú totiž svetlom, ktoré svieti pre ostatných a dokáže ich „nakopnúť“ k zmysluplnej činnosti.

3. Svedectvo
To, ako žiješ svoju vieru, bude mať trvalý účinok na tvoje okolie. Ide o to, či budeš brať svoj duchovný život vážne nasledujúc Krista celým svojím srdcom.[20] Svedectvo osobného života je totiž knihou, ktorú nenájdeš v žiadnej knižnici, ale táto kniha, písaná originálnymi riadkami života každého chlapa, je inšpiráciou pre ďalších mladých mužov, ktorí majú pri sebe reálne vzory každodenného života.[21]

Čo potrebujú dnešní muži, aby rozvíjali svoj kňazský rozmer?

Mať osobný vzťah s Bohom, ktorému predchádza dlhodobé budovanie tohto vzťahu a dlhá, náročná cesta. Tomuto budovaniu predchádza mužovo presvedčenie, že tento osobný vzťah potrebuje. A tomuto presvedčeniu predchádza túžba po Bohu. A pred úprimnou túžbou sú ešte osobné pády a zlyhania, kedy muž zistí, že je plne závislý na Bohu. Keď toto zistí, je na správnej ceste.

Takže – čo potrebujú dnešní muži, aby sa stali skutočnými kňazmi v rodine?

• Potrebujú spoznať svoje talenty

Muži, ktorí včas (alebo dokonca nikdy) neobjavia svoje silné stránky, bývajú frustrovaní, ak sa v živote necítia užitoční. Túžia po pocite, aby neboli prehliadaní. Túžia niekam patriť. Cítia sa užitoční, ak je niekto zvedavý na ich názor. Muž – skutočný kňaz – by mal dobre poznať svoje silné stránky – dary od Boha a pracovať na ich rozvíjaní.

• Potrebujú pochopiť bolesť a utrpenie

Poznáte to. Často sa pýtame (Boha alebo sami seba) – prečo existuje utrpenie? Je to tajomstvo, pred ktorým sa musíme skloniť a prijať ho. S pokorou. Pokiaľ muž neprijme bolesť a utrpenie ako súčasť života, nikdy sa nebude môcť čo najviac priblížiť umučenému Kristovi.

• Muž vie, že najlepšie sa evanjelizuje príkladom

Osobným príkladom. Muž, ktorý žije podľa Evanjelia a ktorý sa riadi Desatorom, je najlepším príkladom pre svoje okolie.

• Potrebujú pochopiť, že Desatoro nie je „švédsky stôl“

Muž rozumie, že dodržiavať Desatoro je nutné od prvého prikázania po posledné. Muž, ktorý si z Desatora vyberá ako zo švédskeho stola – teda to, čo mu vyhovuje a čo mu práve chutí – nie je skutočným Kristovým nasledovníkom. Takýto muž nenasleduje Ježiša, ale chce, aby Ježiš nasledoval jeho.

• Potrebujú pochopiť poslušnosť a úctu k autoritám

Muž uznáva Boha ako najvyššiu autoritu. Rešpektuje Cirkev ako Kristovu nevestu. Uznáva pozemské autority. A váži si dar od Boha, ak je on sám za autoritu považovaný. Či už doma, v rodine alebo v práci.[22]

MUŽ AKO KRÁĽ

Osobne si myslím, že kráľovská úloha pri celkovom nízkom sebavedomí našich mužov výrazne absentuje v našich spoločenstvách.

Ide tu však o úlohu, ktorá je sprostredkovaná priamo Ježišom Kristom, ktorý nás do tejto pozície aj osobne iniciuje. Preto sa nebojme byť kráľmi tam, kde nám je táto úloha zverená, či už je to v rodinách, v práci s mladými alebo na akejkoľvek pracovnej pozícii, kde sú nám zverení ľudia na zodpovednosť.[23]

Naším vzorom je totiž samotný Ježiš Kristus.

Kristus je opakovane opisovaný ako kráľ a Jeho Cirkev je neustále nazývaná kráľovstvom. Hľadajte najprv Božie kráľovstvo. Božie kráľovstvo je medzi vami. Kristus je pravým kráľom a jeho Cirkev, ktorú riadi jeho zástupca, skutočne kráľovstvom aj je. Takisto otec ako hlava rodiny má nad ňou autoritu, pričom sa zúčastňuje Kristovho vodcovstva a je jeho obrazom (pozri Ef 5, 23).

Inými slovami, hodnosť kráľa znamená prijímať najpodradnejšie a najnevďačnejšie úlohy. Znamená to viesť príkladom, nikdy od druhých nežiadať niečo, čo sami nie ste ochotní spraviť alebo ste to sami ešte neurobili. V skratke – znamená to obetovať svoj život za tých, ktorí vám boli Bohom zverení do opatery.[24]

Úloha a zodpovednosť kráľa

Kráľ je ten, ktorý druhých vedie, inšpiruje a je pre nich tým správnym morálnym vzorom. Preto je jeho úlohou prevziať rolu lídra a ostatných „ťahať“ k vyšším ideálom.[25]

S touto úlohou súvisí aj zodpovednosť za ľudí, ktorých nejakým spôsobom vedie a tým pádom významne ovplyvňuje ich životy.

Čo sa týka slovenskej spoločnosti, osobne si myslím, že táto črta mužskej spirituality je niekedy doslova pošliapavaná nielen vo svete mužov, ale aj celkovo. Množstvo skúseností z reálneho života poukazuje na to, že v našich končinách je ešte stále tendencia tlačiť všetko do priemernosti a ak niekto začne nejakým spôsobom vyčnievať, automaticky je napádaný prostredníctvom rôznych intríg, manipulácií a podrazov.

A práve tieto situácie sú dôsledkom nedostatku „kráľov“, to znamená mužov, ktorí dokážu ostatných strhnúť, nadchnúť a posunúť ďalej. Kráľ totiž, podľa vzoru Ježiša, ide za svojím cieľom a víziou aj napriek odporu ostatných, pokiaľ je presvedčený o správnosti veci.

Preto by som chcel povzbudiť všetkých chlapov, aby sa nebáli prevziať úlohu kráľa a aby sa aj postupne stávali skutočnými kráľmi a nie intrigánmi a pätolízačmi, ale aby objavili v sebe túto kráľovskú dôstojnosť, ktorú majú zakódovanú vo svojej DNA.[26]

MUŽ AKO BOJOVNÍK

K trom predchádzajúcim kategóriám by som si dovolil pridať ešte jednu, ktorá predchádza muža ako kráľa. Je to pozícia muža ako bojovníka – bojovníka s problémami, ťažkosťami, výzvami, ale predovšetkým so sebou samým.

Prečo bojovník?

Lebo aj samotný Boh je bojovníkom a vzorom bojovníka: Pán je bojovník (Ex 15,3), Pán mocný v boji (Ž 24,8).

Definícia bojovníka

Bojovník je muž, ktorý vkladá svoju silu a odvahu do služby Boha a spoločenstva. Neuteká pred prekážkami ani sa nevzdáva, keď má čeliť neúspechu. Je odhodlaný vytrvať a namáhať sa, keď má cieľ, v ktorý verí. Nespolieha sa na vlastné sily a vlastnú šikovnosť, ale na moc a vedenie Boha, ktorému slúži. Bojovník je jeden z najdôležitejších archetypov v spiritualite muža. Boj sa stáva mužským psychologickým vzorom vzdorovania každému zlu: bojujeme s chorobou, pasujeme sa s problémami, zápasíme s drogami, prebíjame sa cez ignoranciu, bojujeme s ohňom a vedieme vojnu s chudobou.[27]

V súvislosti s úlohou bojovníka je potrebné položiť si niekoľko otázok a porozmýšľať nad nimi:

Čo v tebe Boh bojovník evokuje?

Predstavy o Bohu sa u nás na Slovensku prevažne pohybujú na úrovni detských predstáv Boha ako dobrotivého a milučkého deduška. Predstava Boha ako bojovníka u nás absentuje úplne a potom to aj tak s naším kresťanstvom vyzerá – navonok sa tvári dobrotivo a milo, ale vo vnútri je prázdne a bežného chlapa nemôže reálne napĺňať.

Do akých bojov ťa Boh viedol v minulosti? Ako si si s nimi poradil?

Toto je takisto otázka, nad ktorou máloktorí muži uvažujú. Keby totiž spätne vyhodnocovali svoje boje a spôsoby, ako si s nimi dokázali poradiť, tak by sa potom v reálnom, ale aj duchovnom živote posúvali ďalej.

Aké by mohli byť boje, do ktorých ťa Boh momentálne vedie?

Ako veľmi dobre vieme, najdôležitejšia je prítomnosť, ktorú môžeme ovplyvniť, a preto je potrebné si uvedomiť s čím alebo s kým v tej chvíli bojujeme a pokúšať sa v tom hľadať hlbší zmysel.

Ktoré veci v tebe prebúdzajú, rozvášňujú bojovníka?

Na to, aby muž vstúpil do boja, potrebuje silnú a zmysluplnú motiváciu. To je presne to, čo v chlapovi niečo prebúdza a pohýna ho k akcii.

V ktorých z nasledujúcich oblastí sa vnímaš ako v boji – tvoje manželstvo, tvoje deti, priateľstvá, spoločenstvo, tí, s ktorými pracuješ?

Je potrebné uvažovať nad rôznymi typmi boja, ktoré prebiehajú v rôznych životných oblastiach a etapách. Avšak je potrebné dať pozor na syndróm vyhorenia, pretože nemôžeme byť bojovníkmi všade.

Boh ťa pozýva k zasväteniu ako bojovníka. Čo odpovieš?[28]

Slovo zasvätenie môžeme chápať ako pozvanie alebo výzvu, ktorú každému Boh ponúka cez životné okolnosti a situácie. Záleží len na našom slobodnom rozhodnutí, ako ich budeme prijímať.

MUŽ AKO DUCHOVNÁ AUTORITA

Začiatok formulára

Keď sa bavíme o pojme „autorita“, málokedy si uvedomujeme, že ide hlavne o duchovný pojem, čo znamená, že opäť sa dostávame do vzťahu s Bohom, od ktorého pochádza. Boh ju totiž mužovi odovzdáva s nejakým účelom a cieľom.

To, čo Boh žiada od muža, je viac ako byť iba strojom na zarábanie peňazí. Úlohou muža je byť vodcom rodiny a spoločenstva, jej hlavou a ochrancom. Verím, že každý z nás mužov v sebe nesieme hlbokú túžbu, aby rodina a spoločenstvo u nás cítili bezpečie a oporu. Túto túžbu do nás vložil náš Stvoriteľ, aby sme boli dobrými správcami našich rodín a spoločenstiev. Autorita a moc z kresťanského hľadiska je predovšetkým o službe. Sila je daná mužovi, aby dokázal chrániť svojich zverencov a bojovať za nich.

Je potrebné si uvedomiť, že muž, ktorý nepoužíva svoju autoritu, ktorá mu bola daná od Boha, alebo sa jej zriekol, musí si ju opäť prevziať, aby mohol čeliť nepriateľovi a bojovať za rodinu a spoločnosť. Boh nám mužom dáva úrad autority, ktorý nám nikdy nezoberie.

Otázka znie, ako si opäť prevziať duchovnú autoritu?

Odpoveď na to, ako si opäť vziať späť autoritu, spočíva v poslušnosti. Ak sa podriadiš ako muž a hlava rodiny resp. spoločenstva vo všetkom Ježišovi Kristovi, On sa za teba postaví v boji s nepriateľom. Postupnosť duchovnej autority v rodine naznačuje sv. Pavol: „Ale chcem, aby ste vedeli, že hlavou každého muža je Kristus, hlavou ženy je muž a hlavou Krista Boh.“ (1 Kor 11, 3)

Autorita je tu vykreslená ako reťaz. Ak sa reťaz autority na jednom mieste odtrhne, zvyšok nemôže využívať výhody krytia vyššej moci. Žiaľ, na Slovensku často vidíme zbožnú ženu, ktorá sa roky modlí za obrátenie manžela - alkoholika a svojich rebelujúcich detí. Problém je v tom, že jej manžel ako jej nadradená duchovná autorita sa odtrhol svojou neposlušnosťou od Ježiša Krista. Jej duchovná autorita nad deťmi nemá taký efekt, akoby keby jej manžel bol taktiež poslušný Bohu a používal svoju duchovnú autoritu. Takto svoju autoritu prenechal hriechom diablovi a otvoril mu nevedome cestu, aby si mohol robiť v jeho rodine, čo sa mu zachce. Na druhej strane vidíme, že ak muž je poslušný Bohu, jeho rodina má správne vedenie, čo veľmi pomáha k tomu, aby všetci jej členovia žili kresťanským životom.[29]

SRDCE MUŽA

Otázka mužovho srdca je taktiež témou, ktorá je u nás nejakým spôsobom potláčaná. A pritom niekedy stačí málo – rozumné usmernenie. Už ako deti sme boli vedení len k tomu, aby sme boli dobrí, milí, poslušní, tichí a bezproblémoví. Sotva sa niečo vymykalo z tohto vzorca, tak to bolo automaticky brané ako niečo zlé a muselo sa proti tomu hneď tvrdo zakročiť. A pritom opäť stačí málo – stanoviť chlapcovi rozumné hranice, pokiaľ môže ísť a pokiaľ nie a nie hneď v ňom zabíjať to, čím žije – jeho srdce, ktoré odráža jeho prirodzené túžby, ktoré mu tam vpísal Stvoriteľ. Preto skúsim v nasledujúcich myšlienkach a úvahách objasniť tento pojem, o ktorom stále vieme veľmi málo...

- Muž chce žiť podľa srdca a nie podľa toho, čo „musí“ a „má“ robiť.

Priznajme si na rovinu, že výchova chlapcov u nás stojí predovšetkým na slovách – „musí“ a „má“. Samozrejme, tieto pojmy tam patria, aby sa chlapec vyvíjal správnym smerom, ale často tam chýba vec, na ktorú zabúdame alebo vo svojej pýche k nej nepristupujeme, a to je vysvetlenie konkrétneho zákazu alebo príkazu. Pokiaľ chlapcovi vysvetlíme dôvody našich usmernení, tak ich dokáže omnoho ľahšie prijať a stotožniť sa s nimi. V opačnom prípade nastupuje rebélia alebo vnútorné problémy vedúce k závislostiam.

- Muž túži po prežívaní dobrodružstva, po boji, ktorý môže bojovať a po krásnej žene, ktorú ochraňuje.

Toto sú naozaj prirodzené a správne túžby chlapca, ktorý má svoje sny, ktoré túži nejakým spôsobom realizovať, a práve tu potrebuje správneho chlapa, ktorý ho pochopí a pomôže mu s ich napĺňaním, či už nejakou radou alebo konkrétnym skutkom.

- Mužské srdce túži po slobode, vášni a dobrodružstve, so všetkými nebezpečenstvami a divočinou – je to hlboko duchovná túžba.

Áno, vonkajšia a vnútorná sloboda je svetom a zároveň miestom boja, o ktoré musí vo svojom živote bojovať každý muž, pretože ide o oblasť, ktorá je stále ohrozovaná vonkajšou manipuláciou okolia alebo vnútornými závislosťami.

- Muž potrebuje priestor pre svoju dušu. Má rád miesta, kde krajina okolo neho korešponduje s krajinou jeho srdca.

Inými slovami – muž potrebuje niekedy ticho a od všetkého a všetkých na chvíľu „vypadnúť“ a byť sám so sebou a s Bohom. A práve naša krásna príroda je ideálnym miestom na „vyvetranie hlavy“. Pokiaľ k tomuto nedôjde, tak namiesto prírody zamieri chlap do krčmy.

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

I. OTÁZKA IDENTITY MUŽA

II. MUŽ STVORENÝ NA BOŽÍ OBRAZ