Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Ilona Kopecká

PSYCHOLOGIE 2. DÍL

Učebnice pro obor sociální činnost

Recenzentka: Mgr. Jana Uhrová

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

© Grada Publishing, a.s., 2012

Cover Photo © fotobanka allphoto, 2012

Autorem obrázků 1–55 Mgr. Petr Němec.

Ostatní obrázky a fotografie dodala autorka.

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

jako svou 4927. publikaci

Odpovědná redaktor Mgr. Ivana Podmolíková

Sazba a zlom Karel Mikula

Počet stran 160 + 4 stran barevné přílohy

1. vydání, Praha 2012

Vytiskla Tiskárna PROTISK, s.r.o., České Budějovice

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění ale nevyplývají pro autory ani pro nakladatelství žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-247-3876-5

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-8226-3 ve formátu PDF

ISBN 978-80-247-8227-0 ve formátu EPUB

Předmluva

Vážení žáci sociálních oborů,

v prvním díle učebnice psychologie jste získali informace z obecné a vývojové psychologie. Jejich osvojení vám umožní lépe pochopit další učivo. Ve druhém díle učebnice psychologie se vám otevřou další oblasti této zajímavé vědy o člověku, jejichž znalost vám poslouží k opravdovějšímu pochopení principů práce s lidmi a umožní tvořivě nahlížet na vlastní prožívání, chování a životní příběh. Znalosti z psychologie osobnosti vám zprostředkují celistvější poznávání lidí ve vašem okolí, snazší pochopení motivace a příčin jejich chování. V kapitole o komunikaci poodhalíte možnosti zdokonalení vaší komunikace v osobním i pracovním životě. Znalosti z obou těchto kapitol využijete při učení se o základech psychodiagnostiky, tedy hodnocení lidí, které slouží k podrobnějšímu poznání kvalit a potřeb klienta a tím ke zkvalitnění naší práce s ním.

Hodně úspěchů při studiu a práci s lidmi přeje

Mgr. Ilona Kopecká

Tato učebnice obsahuje učivo, které vychází ze schválených Rámcových vzdělávacích programů Ministerstva školství, mládeže a tělovýchovy České republiky. V učebnici jsou zpracovány informace z odborné literatury, jejíž seznam slouží jako vodítko pro další studium psychologie.

1 Psychologie osobnosti

Vzdělávací cíle

Po prostudování této kapitoly budete schopni:

- definovat pojem osobnost

- vysvětlit strukturu osobnosti

- vyjmenovat a popsat přehled základních teorií osobnosti

- definovat a popsat rysy osobnosti

Psychologie osobnosti se zabývá studiem struktury, vývoje a dynamiky osobnosti. Zkoumá zejména:

- Psychický život jednotlivých osob (proč a jací lidé jsou, jaké jsou jejich psychické procesy, životní příběh a okolnosti utváření osobnosti)

- Individuální rozdíly mezi osobami (jak a čím se lidé od sebe liší)

- Lidské vlastnosti (jaké jsou, v čem si jsou jednotliví lidé podobní)

1.1 Pojem osobnost

Člověk je biologická a společenská bytost. Z pohledu biologie patří ke třídě savců rodu Homo sapiens (člověk moudrý). Charakterizuje jej vzpřímená chůze, ruce přizpůsobené k práci a vysoce vyvinutý mozek (Štefanovič, Greisinger, 1985). Člověk je však také tvor společenský (zoon politikon – dle Aristotela). Termín osobnost se vyvinul ze slova osoba. (V latinském jazyce slovo persona – osoba znamená maska, kterou si herci nasazovali při představeních v řeckém a římském dramatu. Maska vyjadřovala podstatu figury v dramatu. Maska však také může zahalovat pravou tvář.)

Termín osobnost v psychologii používáme pro každého člověka, protože každý z nás je jedinečná a neopakovatelná bytost. Každý člověk, každá osobnost je originál. Osobnost je člověk jako člen lidského společenství. Člen, který je charakterizován souhrnem složitých vlastností, projevujících se v typicky lidském chování. (V užším slova smyslu používáme termín osobnost i v jiných oblastech lidské činnosti. Nejčastěji jako označení pro někoho významného nebo mediálně známého – celebrita.) Osobnost je člověk se všemi svými biologickými, psychickými a sociálními znaky (Rozsypalová, Čechová, Mellanová, 2003). Nejsnáze při poznávání osobnosti můžeme identifikovat biologické a sociální znaky, tedy například pohlaví, vzrůst, barvu vlasů či z jakého sociálního prostředí daná osobnost pochází. Psychické znaky rozlišíme až při bližším a delším poznávání. Jednotliví lidé se od sebe odlišují. Rozdíly, kterými se různí jeden člověk od druhého, nazýváme individuální rozdíly (pohlaví, věk, výška, schopnosti, pracovní tempo). Rozdíly, kterými se odlišují celé skupiny lidí, se nazývají typologické rozdíly (některé vlastnosti jsou typické pro celou skupinu lidí – např. tělesná konstituce, způsob uspokojování potřeb, zájmy).

V průběhu vývoje psychologické vědy bylo formulováno mnoho pojetí a definic osobnosti. Tyto definice by bylo možné rozmístit na osu, která spojuje zcela opačné názory:

- Osobnost je něco, co skutečně existuje a co má skutečné účinky (teoretici „já“ – C. R. Rogers).

Tab. 1 Přehled teorií osobnosti (podle V. J. Drapela, 1997)

Pól „A“ – osobnost je dedukce z chování, pojetí osobnosti klade důraz na měření a hodnocení osobnosti. Omezuje osobní svobodu – osobnost je rozvíjena zvenku, přizpůsobuje se, je kladen důraz na učení a účinné chování. Zdroj rozvoje přichází zvenčí – vnější vztahy (rodina, přátelé, sociální partneři).

- Behaviorizmus

- Teorie učení

- Rysová a faktorová teorie

- Interpersonální teorie

- Individuální psychologie

- Psychosociální teorie

- Psychoanalytická teorie

- Analytická teorie

- Teorie pole

- Systematický eklekticizmus

- Holistická teorie

- Logoterapie

- Fenomenologie

- Teorie „já“

- I. P. Pavlov, C. L. Hull, B. F. Skiner

- J. Dollard, N. E. Miller

- R. B. Cattell

- K. Horneyová, H. S. Sullivan

- A. Adler

- E. Fromm, E. Erikson

- S. Freud

- C. G. Jung

- K. Lewin

- G. W. Allport

- K. Goldstein, A. Maslow

- V. E. Frankl

- E. Husserl, A. W. Combs, D. Snygg

- C. R. Rogers

Pól „B“– není zdůrazňováno měření a hodnocení osobnosti, je kladen důraz na osobní svobodu, osobnostní rozvoj zevnitř, sebeaktualizaci. Osobnost je reálná sama o sobě, zdroj rozvoje je možný zevnitř – vnitřní vztahy (sebepojetí, sebevýchova, osobnostní rozvoj).

- Osobnost je pouze odvozenina (dedukce) z chování, které je jediným přímo pozorovatelným a měřitelným jevem (behavioristé – I. P. Pavlov, C. L. Hull, B. F. Skinner).

Mezi těmito dvěma hraničními teoriemi osobnosti existuje celé spektrum dalších teorií, které vycházejí z jednotlivých psychologických škol a směrů. K jejich pochopení je zapotřebí hlubší studium psychologie. Přehled jednotlivých teorií osobnosti (a jejich autorů a zastánců) je v tabulce 1 seřazen právě podle polarity pojetí.

Jednotlivé teorie osobnosti vycházejí z celkové životní filozofie jejich autorů a mnohdy jsou odrazem jejich životního příběhu, zejména dětství a dospívání.

Souhrnně můžeme pojem osobnost vymezit:

- Osobnost je člověk se všemi svými biologickými, psychickými a sociálními znaky.

- Jednotlivé vlastnosti osobnosti jsou spojeny a uspořádány určitým způsobem a navzájem se ovlivňují (osobnost je celek).

- Pojem osobnost vyjadřuje zároveň i odlišnost jedince od ostatních lidí (individuální a typologické rozdíly).

- Psychické vlastnosti osobnosti jsou úzce spjaty s jejími biologickými a společenskými vlastnostmi.

Všechny vlastnosti osobnosti se projevují zejména v činnostech, v chování, v jednání. Pro pracovníka v pomáhající profesi je velmi důležité sledovat reakce a chování lidí v různých situacích a snažit se porozumět jejich projevům. Stejně tak se můžeme o člověku mnoho dozvědět rozborem výtvoru jeho činnosti a jejích výsledků (Rozsypalová, Čechová, Mellanová, 2003).

1.2 Utváření osobnosti

Na vývoj osobnosti působí tři významné faktory:

- Vnitřní biologické podmínky – vrozené předpoklady, zakódované v genech jako dědictví po předcích, vlivy působící na vývoj plodu (onemocnění matky, nesprávná výživa, stresové situace, toxické nebo návykové látky) a vlivy působící na dítě během porodu a těsně po něm: například obtížně probíhající porod, závažné poranění či onemocnění během nebo těsně po porodu (zlomenina, nedostatek kyslíku, porodní a poporodní otoky)

- Vlivy prostředí:

- Přírodní, klimatické podmínky, ve kterých člověk žije

- Kvalita životního prostředí – ekologické vlivy

- Změny životního prostředí, které způsobila lidská činnost – rozvoj průmyslu a techniky

- Sociální prostředí, ve kterém člověk vyrůstá – rodina, dětský kolektiv v mateřské škole, ve škole, rodiče, vychovatelé, učitelé, vrstevníci, spolupracovníci, celá společnost

- Kulturní a informační instituce v místě bydliště – druhy škol, kulturní zázemí a dosažitelné možnosti (knihovna, divadlo, galerie, muzea apod.)

- Společenské změny v širší společnosti v průběhu života jedince (změny politických a ekonomických režimů, války, katastrofy)

- Učení a vlastní činnost člověka – veškeré činnosti v průběhu života: hra, učení, práce, zájmové činnosti, výchova, sebevýchova v činnostech (dovednosti, znalosti, vědomosti) (Rozsypalová, Čechová, Mellanová, 2003).

1.3 Struktura osobnosti

Struktura osobnosti je uspořádání vlastností osobnosti do diferencovaného celku, který vytváří relativně stabilní a pro danou osobnost typické podmínky psychického reagování (Štefanovič, Greisinger, 1985). Tuto definici si můžeme vysvětlit v metafoře (přirovnání) kaleidoskopu – krasohledu. Při pohledu do krasohledu vidíme nějaké množství různě barevných obrazců v určitém uskupení. Při pohybu se obrazce v kaleidoskopu změní a vytvoří jiný obrazec. Obrázky jsou pokaždé jiné, a přece stejné. Barvy a tvary můžeme přirovnat k vlastnostem osobnosti, které mají určitou strukturu, jež je relativně stálá, zároveň proměnlivá podle daných podmínek. Na podněty reaguje typicky – změnou obrazce. Za určitých okolností při zachování stejných podmínek se vytvoří podobný vzor.

Struktura vlastností osobnosti:

- Dynamické vlastnosti – temperament

- Vztahově-postojové vlastnosti (postoje, citové vztahy, charakterové vlastnosti, světový názor)

- Aktivačně-motivační vlastnosti (pudy, zájmy, city, potřeby, záliby, životní plány)

- Výkonové vlastnosti (schopnosti, dovednosti, vědomosti, návyky)

- Vlastnosti psychických procesů a stavů (vlastnosti vnímání, paměti, pozornosti, myšlení atd.)

- Seberegulační vlastnosti (vůle, sebeuvědomování, sebekritika, sebehodnocení)

Obr. 1 Struktura osobnosti

V současné době se uplatňují tři různé vzorce pro popis struktury osobnosti:

- Vrstvová koncepce

- Typologická koncepce

- Faktorová koncepce

Vrstvová koncepce navazuje na myšlenky Platóna a Aristotela. V současné psychologii je propagována zejména v německy mluvících zemích. Vrstvová koncepce chápe osobnost jako vnitřně členěnou strukturu vrstev, které se vzájemně prolínají. Jednotlivé duševní jevy tedy nelze vždy jednoznačně přiřadit konkrétní vrstvě. Příkladem tohoto pojetí je Freudova struktura osobnosti. Obsahuje tři subsystémy:

- Id – „ono“– vrstva ovlivňovaná pudy, nevědomá, toužící po slastech a uspokojení, princip slasti (potlačované sexuální touhy)

- Ego – „já“– vrstva, která zprostředkovává vztah s realitou, vědomá, racionální, princip reality (běžný reálný, rozumný život)

- Superego – „nadjá“ – svědomí, princip dokonalosti (jací bychom chtěli být)

Typologická koncepce vychází z předpokladu, že někteří lidé jsou si po duševní stránce výrazně podobní a dají se zařadit do skupin s určitým vzorcem osobnostních vlastností – typem. Typologických soustav je velké množství, dělí se na psychologické, které rozlišují osobnostní typy na základě psychologických proměnných (jaké má člověk hodnoty, zda je spíše extravertní či introvertní), a na biopsychologické, které spojují tělesné a duševní vlastnosti (vzhled a povaha).

Faktorová koncepce vychází ze zkoumání reakcí určitého počtu osob na určitý počet standardních situací (představují situace životní). Sledují se reakce intelektové a emoční, postoje, motivace.

Tab. 2 Přehled faktorů osobnosti podle R. B. Cattella (dotazník HSPQ pro mladistvé, Cattell, 1970)

Kladný pól

Záporný pól

Společenský, se živým projevem citů

Uzavřený, se zdrženlivým projevem citů

Inteligentní

S méně rozvinutým intelektem

Stabilní, citově vyrovnaný

Labilní, snadno vyveden z citové rovnováhy

Vznětlivý temperament

Klidný, flegmatický temperament

Dominantní

Submisivní

Bezstarostně nadšený

Střízlivě vážný, s obavami

Svědomitý, odpovědný, vytrvalý

Nesvědomitý, nespolehlivý, málo vytrvalý

Smělý, aktivní, dobrodružný

Zranitelný, hned tuší nebezpečí

Citlivý k lidem, nebo i ke kultuře a přírodě

Věcný, tvrdě realistický

Uzavřený do svých vnitřních problémů

Podnikavě družný

Nejistý, s pocity viny

Sebejistý, plný síly

Soběstačný, má své cíle

Závislý na druhých, na názorech autority, na konvenci

Sebeovládání dobré

Sebeovládání slabé

Napjatý, dráždivý, s obavami

Klidný, uvolněný

1.4 Rysy osobnosti

Každý člověk má nějaké charakteristické projevy, povahové vlastnosti, které v psychologii označujeme jako rysy osobnosti. Rys osobnosti je tedy psychická vlastnost, která se projevuje určitým způsobem jednání, chování, prožívání typickým pro danou osobu a je v průběhu života poměrně stálá (Rozsypalová, Čechová, Mellanová, 2003). Rys je pozorovatelná vlastnost, která nám umožňuje předpovědět, co daná osoba učiní v jisté situaci (populárně se této skutečnosti využívá v detektivních příbězích). Přeneseně hovoříme o rysech člověka jako o jeho podobě ve tváři (měkké rysy, ostré rysy). Protože rysů osobnosti a náhledů na ně je v současné době více, není v psychologii vypracován přesný systém rysů osobnosti.

Tab. 3 Přehled základních protikladů v osobnosti (podle Dethlefsen, Dahlke, 1995; Jung, 1992; Leary, 1957 in Čáp, Mareš, 2001)

Vlastnostimorálně schvalované

Vlastnosti a síly zavrhované („stín“– např. potlačovaná agresivita nebo sexualita)

vědomí

nevědomí

extraverze

introverze

aktivita

pasivita

intelekt

emoce

vnímání (střízlivé, věcné)

intuice (vytušení skrytých souvislostí)

myšlení (střízlivé, vědecké, praktické)

prožívání (umělecké, fantazie)

láska

sex

vůle k moci, snaha vyniknout

sociální cítění, snaha pomáhat druhým

dominance

submise

láska (afiliace)

nenávist (hostilita)

vlídnost ve vztahu k lidem

přísnost ve vztahu k lidem

dávat, pečovat, milovat

brát, přijímat péči, být milován

mužské vlastnosti

ženské vlastnosti

Vlastnosti uvedené v tabulce 3 jsou polarizované. Možná se vám zdá nespravedlivé, že emoce, sociální cítění, prožívání a ženské vlastnosti autoři zařazují do zavrhovaných. Vycházejí z toho, že člověk ovládaný vášněmi a touhou po dobru může napáchat ve svém okolí velké škody na mezilidských vztazích. Přiklání se k používání rozumu a ke spravedlnosti. Lidé mají jednotlivé rysy v různém stupni nebo v různé formě. Jen malé množství lidí můžeme jednoznačně charakterizovat jako výrazně a vždy dominantní, jako vždy nenávistné a přísné k lidem. Většina lidí má tyto vlastnosti v určité míře. Podřizují se tam, kde je to nutné, jsou přísní tam, kde to vyžadují okolnosti, a nenávidí ve chvíli, kdy jim bylo velmi ublíženo. Stejně tak tam, kde mají zodpovědnost, se chovají dominantně a řídí situaci, pokud nejsou překračovány společenské normy, jsou tolerantní, k milým lidem vlídní a přátelští. Lidé, kteří nemají vlastnosti krajně vyhraněné, se většinou lépe přizpůsobují a lépe se orientují a chovají v různých životních situacích. Lidé s extrémními formami rysů osobnosti mívají život obtížnější, hůře se přizpůsobují životním situacím.

K souhrnnému označení rysů osobnosti se již od starověku užíval termín temperament a charakter. Temperament zahrnuje spíše biologicky určenou stránku osobnosti, charakter převážně společensky určenou stránku osobnosti. Temperament i charakter jsou vzájemně spjaty (Rozsypalová, Čechová, Mellanová, 2003).

Otázky, úkoly a cvičení k upevnění učiva

1. Uveďte významné osobnosti české historie a literatury.

2. Namalujte svoji masku, takovou, která vás nejvíce vystihuje. Namalujte také masku, která by dobře zahalila vaše slabosti nebo nechtěné vlastnosti.

3. Uveďte další příklady znaků osobnosti a konkretizujte je podle vámi vybrané osoby (spolužačka, rodinný příslušník, přítel).

4. Jakých rysů osobnosti si na sobě nejvíce ceníte?

5. Vyberte si konkrétní osobu a vypište do tabulky její charakteristické znaky.

Tab. 4 Znaky osobnosti

Znaky osobnosti

Příklady

Vlastní příklady a jejich konkretizace

biologické znaky

pohlaví, věk, výška, barva očí atd.

psychické znaky

dovednosti, schopnosti povahové rysy atd.

sociální znaky

bydliště, rodina, přátelé, škola, zaměstnání atd.

1.5 Vrozené dispozice a vlastnosti osobnosti

Vzdělávací cíle

Po prostudování této kapitoly budete schopni:

- vysvětlit pojem temperament

- pojmenovat a objasnit základní typologie temperamentu

- vymezit pojem vlohy

- rozlišit druhy vloh

Za vrozené vlastnosti osobnosti považujeme tělesné zvláštnosti (tělesný vzrůst, vzhled, náchylnost k poruchám či nemocem) a zvláštnosti vyšší nervové činnosti – temperament a vlohy.

1.5.1 Temperament

Jako temperament označujeme souhrn vlastností organizmu, které určují dynamiku a intenzitu celého prožívání a chování osobnosti (Štefanovič, Greisinger, 1985). Jedná se tedy o rychlost vzniku reakcí (jak rychle se nadchneme, rozzlobíme, zamilujeme), o jejich sílu (jak moc se nadchneme, rozzlobíme, zamilujeme), o délku jejich trvání a střídání (tedy jak dlouho jsme nadšení, rozzlobení, zamilovaní).

Nejstarší teorii temperamentu vypracoval řecký lékař Hippokrates (5.–4. století př. n. l.) a později ji upravil lékař Galenos (2. století př. n. l.). Řečtí lékaři se domnívali, že člověk se chová podle toho, jaká tekutina (šťáva) v jeho těle převládá. Čtyři „šťávy“:

- sanguis – krev

- cholé – žluč

- flegma – hlen

- melaina cholé – černá žluč

Dle nich odvozujeme čtyři základní druhy temperamentu – sangvinik, cholerik, flegmatik, melancholik. V tabulce 5 jsou uvedeny základní charakteristiky jednotlivých temperamentů.

Tab. 5 Typologie dle Hippokrata

Temperament

Žádoucí vlastnosti

Nežádoucí vlastnosti

sangvinik

optimizmus, veselost, sdílnost, otevřenost, družnost, citová vřelost, živost, iniciativa, aktivita, podnikavost, pohotovost, družná přizpůsobivost

povrchnost, mělké city, přílišná sdílnost a žvanivost, snadná ovlivnitelnost, nestálost, přelétavost, těkavost, nedůslednost, konformizmus

flegmatik

dobromyslnost, snášenlivost, samostatnost, rezervovanost, pevná citová pouta, trpělivost, rozvážnost, vytrvalost, přemýšlivost, konzervatizmus

citový chlad, uzavřenost, nespolečenskost, váhavost, nepřizpůsobivost, pomalost, pasivita až lenost

cholerik

vášnivost, sebevědomí, samostatnost, vůdcovství, obětavost, zásadovost, otevřenost, důkladnost, energičnost, sdílnost, altruizmus

výbušnost, dráždivost, impulzivita, nesnášenlivost, nesmířlivost, panovačnost, fanatizmus, narcizmus, netrpělivost, urážlivost, neukázněnost

melancholik

oddanost, věrnost, velkorysost, hlubokomyslnost, skrývaná citovost, svědomitost, spolehlivost, odpovědnost, ukázněnost, ústupnost a kompromisy

přecitlivělost, pesimizmus, zasmušilost, uzavřenost, samotářství, plachost, skleslost, roztržitost, bázlivost, vyčerpanost, vztahovačnost, egoizmus

Obr. 2 Typy temperamentu

Uvedené názvy jednotlivých typů temperamentu se užívaly po mnoho staletí a byly ponechány i v terminologii moderní psychologie, přestože současná věda nevysvětluje rozdíly ve vlastnostech temperamentu tělesnými tekutinami, ale vlastnostmi nervových procesů. Těmito vlastnostmi se zabýval ruský fyziolog, psycholog a lékař Ivan Petrovič Pavlov. Podle vlastností nervových procesů Pavlov rozlišil tři základní vlastnosti nervových procesů – sílu, vyrovnanost a pohyblivost. Jedinec se silnými nervovými procesy je odolný, správně a bez obtíží reaguje i na velmi silné podněty. Nevadí mu ani rušivé podněty jako hluk, dovede se dobře soustředit na práci. Jedinec se slabými nervovými procesy potřebuje k soustředění pozornosti klidné prostředí, silné podněty prožívá jako nepříjemnou zátěž. Při vyrovnaných nervových procesech má člověk dostatečně silný útlum, umí bez obtíží utlumit své projevy (ztišit hlas, zklidnit pohyb, ovládnout afekt), při nevyrovnaných má člověk nižší útlum, a proto hůře ovládá své afekty. Pohyblivost nervových procesů se projevuje v rychlosti a snadnosti přechodu korových buněk od jednoho procesu k druhému, a tedy k rychlosti přizpůsobení se jedince změněným podmínkám (rychlost, postřeh, hbitost). Při práci s klienty je důležité sledovat úroveň jejich nervových procesů. Můžeme tak lépe odhadnout stupeň pomoci, možnosti přístupu a schopnost zvládnout náročnou situaci.

Pohyblivost nervových procesů je důležitá při výkonu takových činností, ve kterých je potřeba rychle reagovat na měnící se podmínky (kolektivní sporty – hokej, fotbal, košíková, řízení dopravních prostředků, doprovázení klienta v nepřehledném terénu – streetworker). Pohyblivost nervových procesů odpovídá také za rychlost střídání nálad a jejich trvání.

Tab. 6 Vlastnosti nervových procesů podle I. P. Pavlova

Temperament

Vlastnosti nervové soustavy

Vlastnosti prožívání a chování

vzruch

útlum

rovnováha

pohyblivost

sangvinik

silný

silný

značná

značná

živost, pohyblivost, nestálost

flegmatik

slabý

silný

značná

malá

pomalost, mírnost, malá přizpůsobivost změnám

cholerik

silný

slabý

malá, převládá vzruch

značná

ukvapenost, výbušnost, velmi malé ovládání se

melancholik

slabý

slabý

malá, převládá útlum

malá

pomalost, zabrzděnost, přetrvávání citů

Podle tělesné stavby vytvořil typologii německý psychiatr Ernst Kretschmer, který si povšiml souvislosti mezi tělesnou stavbou (konstitucí) a onemocněním schizofrenií nebo maniodepresivní psychózou (bipolární porucha). Kretschmer předpokládal, že existuje souvislost mezi tělesnou stavbou a vlastnostmi osobnosti i u zdravých lidí. Kretschmerova typologie rozlišuje tři typy tělesné konstituce:

- Pyknický – z řeckého pyknos – tlustý, pevný

- Leptosomní – astenický, z řeckého leptos – tenký, prázdný

- Atletický – z řeckého áthleon – zahrnující přirozený lidský pohyb (již ve starověku převedený do základních sportovních odvětví)

Obr. 3 Konstituční typy

Tab. 7 Konstituční typologie

Stavba těla

Typ temperamentu, osobnosti

Název tělesného typu

Charakteristické zvláštnosti

Pojmenování

Charakteristické zvláštnosti

piknický

Nízká, otylá postava, kulaté formy, krátké končetiny s ochablým svalstvem, vyvinuté tělesné dutiny s tendencí ukládání tuku (břicho)

cyklotymní

Dobrosrdečný, společenský, družný. Otevřený, málokdy se rozčiluje. Trochu těžkopádný, často naivně sebevědomý, podnikavý. V náročných situacích neztrácí hlavu. Rád holduje požitkům (jídlo, pití, milování).

leptosomní

Hubená protáhlá postava s ostrými formami. Nízká tělesná váha. Úzká ramena, kostnaté končetiny, šlachovité svalstvo. Dlouhý, úzký a plochý hrudník, viditelná žebra, vpadlé břicho. Mimořádně vyvinutá čelní část obličeje oproti spodní části obličeje.

schizotymní

Dráždivý, nervózní, nebo přísný a chladný. Má vždy citlivou povahu, avšak svůj bohatý duševní život navenek neprojevuje. Jeho nálady se pohybují mezi dvěma extrémy: nadšení a patos na straně jedné, zlostná a nervózní hněvivost na straně druhé. Celkově je vážný, bez humoru, důsledný až pedantický.

atletický

Souměrně stavěná postava, dobře vyvinutá kostra se silným svalstvem. Široká ramena a hrudník, který se dolů zužuje.

viskózní

Vnitřně vyrovnaný, klidný až flegmatický, houževnatý. Navenek se projevuje klidnými pohyby, málomluvností. Spolehlivý v plnění úkolů, věrný, setrvává na svých názorech, návycích.

Z těchto typů pak odvodil tři typy osobnosti – cyklotymní, schizotymní, viskózní.

Carl Gustav Jung, švýcarský lékař, rozlišil dva typy lidské osobnosti:

- Introvert – do sebe uzavřený, žijící svým vnitřním životem. Tichý, má méně přátel, jedná plánovitě, je rozvážný ve svém jednání, opatrný ve svých citech. Má sklony k mlčenlivosti, ve společnosti preferuje menší skupinky. Je přemýšlivý, empatický pozorovatel.

- Extravert – člověk žijící navenek, družný, společenský, snadno komunikuje, jedná rozhodně a rychle až zbrkle. Rád riskuje, má rád veselou společnost a změnu. Po citové stránce je velmi otevřený, ale jeho city bývají povrchní. Extravert je méně vnímavý ke svému okolí. Má rád velkou společnost a pozornost.

Hans Eysenck, britský psycholog německého původu, vycházel ve své typologii z klasické řecké typologie a z typologie Jungovy. K popisu osobnosti použil termíny extraverze – introverze, jejichž význam odpovídá Jungově typologii, a labilita – stabilita. Labilní člověk oproti stabilnímu bývá úzkostný, podrážděný, s pocity méněcennosti, snadno se poleká, pláče, jeho reakce bývají silné a trvají dlouho. Eysenck také vytvořil test základního osobnostního profilu.

Většinu lidí nelze zařadit jednoznačně do určitého typu, spíše se u nich základní vlastnosti temperamentu vyskytují v různém stupni a různě se kombinují. Příliš vyhraněné typy mívají ve společnosti obtížnější postavení. Každý typ má kladné i záporné vlastnosti. K vlastnostem temperamentu je dobré přihlédnout při volbě povolání. Například v těch povoláních, kde je nutný styk s lidmi a střídání činností (služby – číšník, prodavač, pomáhající profese – učitel, zdravotní sestra, lékař, pracovník v sociální činnosti), uspěje člověk převážně extravertní. Naopak u montážní linky, programování, při obsluze monitoru je výhodnější být introvertem (Rozsypalová, Čechová, Mellanová, 2003).

Temperament jako vrozenou vlastnost nemůžeme změnit. Výchovou a sebevýchovou a vlivem společenských podmínek se mohou projevy temperamentu zvýrazňovat nebo tlumit (například pokud jsme vznětliví a prchliví, regulujeme své chování před autoritami – učitel, vychovatel, v případě, že by nám toto chování mohlo ublížit). Pokud známe svůj temperament, můžeme využívat jeho kladů a zmírňovat jeho nedostatky. Nedoporučuje se však příliš potlačovat emoce a tlumit prožívání, spíše je dobré je ventilovat na bezpečném místě. Potlačování emocí může vést k psychosomatickým onemocněním, tedy chorobám těla vznikajícím na psychickém podkladě.

1.5.2 Pudy

Pudy jsou velmi staré, vrozené, zakódované biologické mechanizmy. Jsou charakteristické pro skupiny živých organizmů a u člověka vycházejí z jeho nevědomí a biologické podstaty.

Instinkt – je souhrn stereotypních reakcí, které vedou k dosažení určitého cíle, aniž je tento cíl uvědomován. Jsou to jakési vzorce chování, které zvířatům „nařizují“, kdy se mají množit, kam se mohou vydat za potravou, nebo kdy a jak se mají bránit proti predátorům či nepřízni přírody (podzimní tahy ptáků do teplých krajin, volba hnízdiště, vytí na měsíc).

Pud – je více variabilní podle svého nositele. Jako pud označujeme cílenou činnost až nutkání, energii, která pramení z našich základních potřeb (hlad, vyměšování, sex a další). Pud má svůj uvědomovaný cíl, jehož uspokojení s sebou přináší kladné emoce, slast. Pudy jsou mocným motivačním činitelem a často nevědomě ovlivňují naše jednání.

Pudy a jejich poruchy

Pud zachování rodu

- Sexuální – rozmnožovací. V oblasti sexuality rozeznáváme pohlavní identitu (cítím se být mužem, ženou), orientaci (heterosexuální, homosexuální, bisexuální, jinou), roli (mužskou, ženskou) a aktivitu. Ta může být zvýšená (u žen je zvýšená aktivita zvaná nymfomanie, u mužů satyriasis), snížená (sexuální dysfunkce), nebo může být jinak zaměřená (sexuální úchylky).

- Rodičovský – souvisí s péčí o potomky. Poruchy tohoto pudu se vyskytují zejména u lidí závislých nebo s duševní nemocí. Prezentují se záměrnou bezdětností, zanedbáváním výchovy, týráním dětí.

Pud zachování jedince

- Obživný – velmi silný pud, člověk ve snaze sehnat potravu překročí i společenské normy. Mezi chorobné změny tohoto pudu počítáme poruchy příjmu potravy – mentální bulimii a anorexii. Mezi poruchy patří například odmítání jídla z důvodu přesvědčení, že je „otrávené“– sitiofobie, pojídání výkalů – koprofagie, nebo tzv. piku – pojídání nestravitelných předmětů, omítky, hlíny (některé těhotné ženy, děti).

- Orientační

- Zvídavosti

Pud sdružovací – sociální, naplňuje potřebu být mezi lidmi. Poruchou je samotářství, často spojené s podivínstvím (zvláštním, společností nepochopeným jednáním a chováním).

Pud sebezáchovný – poruchy se mohou projevit sebepoškozováním (automutilací) u poruch osobnosti, sebevražednými pokusy a dokonanými sebevraždami, jejichž nejčastější příčinou jsou deprese, nebo tzv. bilančním jednáním ve velmi náročné životní situaci (nevyléčitelná choroba, mučení, poprava).

Pud pro zpříjemnění existence (pud zdobivosti, vlastnický, sebeuplatnění). Tento pud může být rozvinut nadměrně (lidé, kteří se nadměrně zdobí, např. tetováním – mánie), nebo nedostatečně u lidí žijících primitivně, odmítajících vymoženosti společnosti.

1.5.3 Vlohy

Vlohy (dispozice) jsou anatomicko-fyziologické zvláštnosti člověka, biologické předpoklady, na jejichž základě se rozvíjejí schopnosti. Pro vlohy můžeme použít metaforu semínek, které jsme si s sebou přinesli na svět. Pokud je zasadíme do dobré půdy, budeme o ně pravidelně pečovat, zalévat je a kypřit hlínu kolem nich, vyrostou z nich statné rostliny s krásnými květy a užitečnými plody. Pokud semínko přehlédneme, nebo jej zasadíme a nebudeme se o ně starat, může z něj vzejít rostlinka, ale nemusí být tak úspěšná, nebo semínko ani nevyklíčí. Mezi vlohy řadíme:

- Celkové zvláštnosti organizmu (výška, štíhlá postava, robustní silná postava)

- Zvláštnosti smyslových orgánů (zraková ostrost, sluch, čich)

- Zvláštnosti stavby a činnosti ústřední nervové soustavy (síla, pohyblivost, vyrovnanost)

Vrozené vlohy mají tendenci se uplatnit (dítě poprvé vidí klavír, sedne si k němu a začne ťukat prsty do kláves) a tím vedou k aktivizaci člověka. Vlohy mohou ztížit nebo ulehčit osvojení určité činnosti, ale neurčují stupeň a směr rozvoje schopnosti. Na základě týchž vloh se mohou rozvinout různé schopnosti a táž schopnost se může rozvinout na základě různých vloh (Štefanovič, Greisinger, 1985). Například vlohy silná postava, zručnost a přesnost mohou dopomoci k rozvoji sportovního nadání, výkonu povolání pečovatelky, hráče na trubku. K výkonu povolání pečovatelky však také mohou vést vlohy dobré paměti, příjemného hlasu a pružné motoriky.

Tab. 8 Modelové situace – temperament

Typ temperamentu

Reakce – chování

sangvinik

cholerik

melancholik

flegmatik

Tab. 9 Návrh volnočasových aktivit pro klienta

Extravertního

Introvertního

Otázky, úkoly a cvičení k upevnění učiva

1. Popište chování lidí podle Hippokratovy typologie při následující situaci: Třídní učitelka oznámí, že plánovaný výlet, na který se celá třída velmi těšila, je zrušen a místo něj se bude konat vědomostní soutěž, které se musí povinně zúčastnit všichni žáci. Rozdělte se na skupiny a přehrajte si reakce jako modelové situace.

2. Z jakého důvodu se Kretschmerově typologii říká typologie konstituční?

3. Najděte mezi známými lidmi osobnosti, které mají výrazné konstituční znaky.

4. Sepište si na jednu stranu sešitu vlastnosti, které na sobě hodnotíte jako pozitivní, a na druhou stranu vlastnosti, které na sobě hodnotíte jako negativní. Pozorně si je prohlédněte a uvědomte si, kdy vám vlastnosti hodnocené jako záporné byly k užitku a kdy vám vlastnosti hodnocené jako kladné způsobily v životě nepříjemnosti.

5. Jaké volnočasové aktivity byste navrhli pro klienta?

6. Které vlohy máte a jak jste je využili pro svůj život?

Konec ukázky

Table of Contents

Předmluva

1 Psychologie osobnosti

1.1 Pojem osobnost

1.2 Utváření osobnosti

1.3 Struktura osobnosti

1.4 Rysy osobnosti

1.5 Vrozené dispozice a vlastnosti osobnosti

1.5.1 Temperament

1.5.2 Pudy

1.5.3 Vlohy

1.6 Získané dispozice a vlastnosti osobnosti

1.6.1 Schopnosti

1.6.2 Vědomosti

1.6.3 Dovednosti

1.6.4 Návyky

1.6.5 Zvyky

1.6.6 Motivace

1.6.7 Charakter

1.7 Poruchy osobnosti

2 Komunikační dovednosti

2.7 Verbální komunikace

3 Psychodiagnostika