JEZDCI

ELEMENTŮ

Smlouva živlů

Libor Pleva

Copyright© 2019 by Stanislav Plášil – nakladatelství VIKING

Copyright© 2019 by Libor Pleva

Copyright© 2019 Cover by Jan Patrik Krásný

Všechna práva vyhrazena. Žádnou část této knihy není dovoleno použít nebo jakýmkoli způsobem reprodukovat bez souhlasu autora či nakladatele.

ISBN: 978-80-7482-316-9 (ePUB)

ISBN: 978-80-7482-317-6 (MOBI)

ISBN: 978-80-7482-318-3 (PDF na CD)

Obsah

Shrnutí prvního dílu:

1. Síla blesků

2. Čtvrtý živel

3. Uldreův příběh

4. Nové možnosti

5. Voda a Země

6. Nečekané setkání

7. Na život a na smrt

8. Dech života

9. Loučení

10. Magické setkání

11. Cesta za gryfy

12. Spojenectví

13. Ourearos

14. V zajetí

15. Nabídka

16. Střet

17. Zachránce

18. Mistrovo tajemství

19. Potenciální spojenci

20. Iluze a přeludy

21. Král vyvern

22. Odhalení úkolu

Další knihy nakladatelství VIKING

Edice CONAN

Edice Učte se anglicky s vtipem

Edice Borgentown – město hrůzy

Sci-fi & fantasy

Pohádky

Horory

Humor

Ze současnosti

Knihy vzpomínek

Historické romány

Světová klasika

Romantika

Erotika

Napětí

Populárně naučné

Recepty

Básně

Shrnutí prvního dílu:

Na počátku věků stvořili svět zvaný Wallidar čtyři mocní draci, později známí jako Páni elementů. Tito Vládci, nazývaní podle svých elementů Vodní, Vzdušný, Zemní a Ohnivý, po strašlivé válce vyhnali svou sestru, Paní Života, do nicoty a sami spoutali svou sílu s hranicemi své země, aby tak zabránili dalším válkám. Smlouvu živlů, jak nazvali kouzlo, které svazovalo jejich moc, pak umístili na tajné místo na Apparu a obestřeli ji mocnými kouzly.

Hlavním hrdinou prvního dílu a celé trilogie je listově zelený drak Allendal, žijící na Appaře, neutrálním území umístěném mezi čtyřmi velkými zeměmi, ovládanými Pány živlů. Tento nenápadný drak, vychovávaný opatrovnicí Desvellou, prožil své dětství bok po boku s věrným přítelem Aurippem a oba se těšili a zároveň obávali rozhodujícího kroku do světa dospělých, Zkoušky živlů, jež měla ukázat jejich pravou sílu, určit jejich primární element. Po Zkoušce pak draci podstupují výcvik trvající desítky let a po jeho úspěšném absolvování získají čestný titul Jezdci elementů, díky kterému se stávají plnohodnotnými členy dračí společnosti. Přesto když Allendal podstoupil Zkoušku živlů, se vše zvrtlo.

Poprvé v historii se nepodařilo určit primární element draka podstupujícího Zkoušku. Poprvé v historii drak nezareagoval na žádný živel, jenž mu byl nabídnut. Allendal Zkouškou neprošel a tím začala jeho strastiplná stezka plná otázek a pochybností.

Allendal po Zkoušce cestoval se Zemními studenty do Skalnaté země, říše Zemního vládce, aby strávil nějaký čas se svým otcem, Lordem Brusqem, jenž byl generálem vojsk Zemního pána. All měl u svého otce počkat do doby, než se Vládci elementů sejdou a projednají jeho další osud.

Cesta do Skalnaté země však neprobíhala hladce a kolem Allendala se začaly dít podivné věci. Allův přítel Aurippos se přes noc záhadně uzdravil z téměř smrtelného zranění, Zemní studenti čelili útoku vzbouřenců známých jako Perdiové a přežili pouze díky tomu, že Allendal dokázal nepřítele zmrazit, a to tak, že zkombinoval dva živly, vodu a vzduch, a stvořil led. Všichni byli Allovou novou silou ohromeni, ještě nikdy se totiž nikomu nepovedlo zkombinovat dva živly, donutit je spolupracovat a dát tak vzniknout novému odvětví magie. Allův dočasný mistr Soritos dokonce zjistil, že Allendal má obrovské množství magické energie, známé jako sóla, a má potenciál stát se dokonce mocnějším, než jsou samotní Vládci.

Nicméně, po všech strastech prožitých během cesty, All nakonec ke svému otci dorazil a seznámil se s jeho novou partnerkou (Allova matka zemřela během snášení vejce) a svou malou sestřičkou, Sarrisou. Po týdnu stráveném se svou rodinou však byl nucen odejít a ukrýt se; Lord Brusq svého syna varoval, vysvětlil mu povahu Vládců a to, jak se zbavují všech, kteří by je mohli v budoucnu ohrozit. All se rozhodl ukrýt k mocnému mágovi, jenž si říkal Filonius, který sídlil v hustém lese na Appaře a o kterém bylo známo, že rád poskytne útočiště komukoliv, kdo se Vládcům znelíbí.

Vládci se mezitím sešli a opravdu se rozhodli Allendala raději zabít, než aby jej nechali rozvinout svou tajemnou sílu. Poslali za Allem půvabnou dračici Salbeu, jež jej měla okouzlit a odvést k Ohnivému vládci. Nic netušící All Salbeu po cestě k Filoniovi opravdu potkal, osvobodil ji ze zajetí a nějakou dobu s ní cestoval. Na hranici Filoniova lesa Salbei podlehl a bezhlavě se do ní zamiloval. Proto se na druhý den po fingovaném únosu krásné dračice rozhodl nepřítele pronásledovat do Ohnivé země, až nakonec stanul před samotným Ohnivým vládcem a po odhalení Salbeiny zrady se s ním měl střetnout v nerovném boji. Allovi se však za pomocí strážného podařilo utéct a po divoké honičce jej pronásledovatelé konečně dostihli na samotné hranici Appary a Ohnivé země. All by neměl šanci uniknout, kdyby mu náhle nepřispěchali na pomoc ti nejnepravděpodobnější spojenci, jaké si doposud uměl představit. Vyverny, slepí a nepříliš inteligentní létající ještěři, se nebojácně vrhli na Allendalovy pronásledovatele a získali tak pro listového draka dost času, aby unikl a konečně dorazil k Filoniovi.

Filonius Allendala přijal, začal jej cvičit v užívání ledu a také mu vyprávěl o Paní Života a o tom, že jeho pravý primární element je právě život, přestože se nikdo takový neobjevil od doby, co byla Paní Života svými bratry vyhnána do nicoty.

Allendal po nějaké době objevil ve svém nitru kromě vody a vzduchu také živel ohně. Ten se však ukázal jako děsivý a nevypočitatelný a All dokázal jeho běsnění uklidnit jen díky živlu vodnímu, jenž mu přispěchal na pomoc.

Na druhý den ráno Filonius Alla informoval, že byla spatřena letka Vzdušných draků mířící k Allovu domovu, skále Orazio. Allendal se společně s dalšími Filoniovými učni vydal na cestu a připojil se do bitvy, jež se nad skálou Orazio odehrávala. Zjistil, že celý útok byl zosnován, aby Vzdušný vládce Alla donutil vystoupit z bezpečného úkrytu. Allendal se ihned po příletu ke skále vydal hledat svou opatrovnici Desvellu, přišel však příliš pozdě – Desvella umírala a All jí nedokázal pomoci. Pln hněvu pak obrátil svou zlobu proti Vzdušným nepřátelům.

Ohnivý živel ukrytý v Allendalovi se z jeho hněvu a bolesti radoval, probral se a nakonec se spojil se vzdušným živlem a All v sobě opět objevil novou sílu. Tentokráte dokázal za pomocí ohně a vzduchu sesílat na nepřátele z deštivé oblohy blesky. Postupně usmažil jednoho draka za druhým a naprosto vyčerpaný klesl k zemi. Přesto jeden nepřítel přežil, vzdušný mistr Velotos, jeden z porotců Zkoušky živlů, a kdyby nebylo náhlého příchodu Allova dávného přítele Aurippa, byl by Allendala zabil. Takto se Allendal, Aurippos a přeživší Filoniovi studenti vydali – plni bolesti, smutku a nenávisti – zpět ke svému tajemnému mistrovi.

1. Síla blesků

Uplynulo bezmála půl roku od doby, co se Filoniovi žáci a nově i Aurippos vrátili ze skály Orazio zpět ke svému mistrovi. Zima byla nenávratně pryč a příroda se opět probouzela k životu. Tytam byly hromady sněhu, jež pokrývaly celou krajinu včetně Filoniovy vysoké mramorové věže, den se prodlužoval a pro Allendala to znamenalo jediné – méně odpočinku a více práce, jelikož Filonius se ve svém tréninkovém programu řídil zásadně východem a západem slunce. Zlatý Aurippos se bez problému zařadil mezi Filoniovy studenty a díky své přirozené srdečnosti si kromě Allendala našel velmi brzy cestu i ke zbývajícím spolužákům.

Během onoho půlroku oba draci velmi vzpomínali na své ztracené rodiče, Aurippos na svého otce Jaunetora, který padl během bitvy o skálu Orazio, a Allendal na Desvellu, svou opatrovnici, které si vážil jako vlastní matky. Přesto si nemohli dovolit truchlit; Filonius prohlásil, že nejlepší způsob, jak zápolit se smutkem, je tvrdý trénink, a postupem času mu All musel dát zapravdu – během tréninku neměl na postranní myšlenky čas a večer usínal tak vyčerpaný, že jednoduše neměl kdy truchlit, a Aurippos na tom byl podobně.

Velký smutek však byl cítit i na Filoniovi. Přestože stále ještě nespatřili jeho tvář, byl v prvních měsících po smrti svých dvou studentů, Ramida a Kalpera, velmi uzavřený a vytvořil kolem sebe neproniknutelnou bariéru smutku, přes kterou se časem dostala až Lankerra. Sestra statného Uldrea, tyrkysová studentka lékařské magie, jednou probděla s mistrem celou noc a snad svou vlídnou řečí alespoň trochu zmírnila jeho smutek. Nikdo nevěděl, o čem se spolu ti dva bavili a ani co Lankerra Filoniovi řekla, ale od té doby se mistr začal pomalu vracet do normálu a po týdnu nebylo po jeho zvláštním chování ani stopy.

Přesto bylo potřeba vyřešit několik nepříjemných záležitostí, nejhorší pravděpodobně bylo určit náhradu za Ramida. Jelikož Ramidoss disponoval obrovskou fyzickou silou, výdrží a i přes svou statnou postavu byl velmi mrštný, učil své spolužáky různým tělesným cvičením, aby zvýšil jejich fyzickou sílu a odolnost. Teď, po jeho smrti, by však neměl kdo předcvičovat – nebýt Aurippa. Zlatý drak toužil prokázat svou užitečnost a ihned se nabídl, že zaujme Ramidovo místo. Filonius ocenil jeho zápal i statnou postavu, kterou Aur disponoval, a nakonec svolil. Aurippos od té doby trénoval tvrději než všichni ostatní, snad jen s výjimkou Allendala, aby se dostal na Ramidovu úroveň a aby jeho spolužáci tak co nejméně pocítili dopad drakovy smrti.

Allendal však taktéž nezahálel, přestože se na rozdíl od Aura soustředil spíše na magii než na fyzickou sílu. Asi měsíc po návratu z bitvy dokonce dokázal porazit Filoniovu hliněnou kouli, kterou ho mistr den ode dne od jeho příchodu otloukal. All použil podobnou taktiku, s jakou už jednou téměř slavil úspěch; celou místnost uzavřel do ledového vězení, sám sebe zaštítil ohromnou masou ledu a čekal. Zatímco při prvním pokusu koule led prorazila, tentokráte si dal Allendal záležet a nechal si v ledu drobné otvory, aby mohl pohyb koule sledovat. Otvory nebyly dost velké, aby se přes ně hliněná koule k zelenému drakovi dostala, přesto mu však – i díky přirozenému ledovému zrcadlení – poskytovala dostatečný přehled o pohybu cíle. A tak, jakmile se koule roztočila a plnou rychlostí vyrazila vůči ledové bariéře, Allendal napnul všechny síly a postavil jí do cesty velmi tenký, a přesto co nejtvrdší ledový osten. Filonius již nedokázal zareagovat a koule se na osten napíchla a roztříštila na tisíc kousků. All zajásal.

„Tohle bylo chytré,“ ocenil jej Filonius. „Překvapil jsi mě. Přesto mě mohlo napadnout, že neuděláš stejnou chybu dvakrát.“

„Co budeme dělat teď, mistře?“ zeptal se All.

„Teď? Teď je čas na druhý stupeň tréninku.“

Allendal se zamračil a přikrčil se, připraven na všechno. Nebo si to aspoň myslel.

Před Allem se zformovaly… dvě koule. Tyto hliněné kuličky byly menší než ta původní, a jak měl All brzy zjistit, také mnohem rychlejší a tvrdší. Šílenou rychlostí se k listovému drakovi rozletěly, narazily do otvorů v bariéře, které tam Allendal před okamžikem vytvořit, a ledová stěna se roztříštila. Zelený drak následně schytal dvě ohromné rány, jedna koule jej zasáhla do pravé zadní tlapy, až se mu noha bolestí podlomila, a druhá mu prudce vrazila zespodu do dolní čelisti. Překvapený a omráčený All se složil k zemi.

„Copak, už jsi skončil?“ popíchl jej mistr. Allendal si vybavil, že naprosto stejně Filonius reagoval, když se All s koulí setkal poprvé, a také si vzpomněl, jak snadno se tehdy nechal vyprovokovat. Teď to bude jiné.

„Podruhé mě tak snadno nevyprovokujete, mistře.“

„Opravdu?“

All schytal další ránu, tentokráte do špičky křídla, a když se po kouli ohnal, druhá jej trefila zezadu do hlavy. Zavrčel a... přestal se ovládat. Stejně jako kdysi, i teď začal po koulích vrhat vše, co jej zrovna napadlo, ale vše bylo marné. Nedokázal při jejich rychlosti sledovat obě koule najednou, a když se zaměřil na jednu, zasáhla jej druhá, takže na konci tréninku mohl opět jen počítat podlitiny.

Od toho dne trénoval stále se dvěma koulemi, ani za oněch pět měsíců však na Filoniovo kouzlo nevyzrál.

Další velký pokrok Allendal zaznamenal v rozpoznávání životní energie v okolí. Nevěděl, zda je to následkem bitvy, anebo něčeho jiného, ale nyní dokázal přesně určit polohu všech větviček, které Filonius napustil magií života, v okolí deseti metrů. Taktéž dokázal vycítit přítomnost svých spolužáků v různých patrech věže, jelikož jejich životní síla byla nesrovnatelně větší než u větviček. Jediný drak, kterého nedokázal vycítit, byl Filonius, a když se jej na to listový ještěr zeptal, mistr se jen zasmál: „Budeš si muset zvyknout na to, že mám rád své soukromí. Necítíš mě, protože svou energii potlačuji, a ještě nejsi na takové úrovni vnímání, abys mou obranu překonal.“

Tím Allendalovi dodal další motivaci; neznamenalo to, že mistra nikdy nevycítí, jen si musí počkat, až dostatečně zesílí. S novou vervou se proto vrhal do tréninku a odhalení Filoniovy přítomnosti si dal jako cíl do budoucna, přestože tušil, že to nebude jednoduché.

Také Allova tělesná zdatnost se zvyšovala. Zbavoval se přebytečného tuku, méně jedl a více trénoval, což mělo za následek celkové zpevnění svalů, zesílení křídel a zvýšení pružnosti a výdrže. Už mu nedělalo takový problém vydržet hodinu téměř bez pohybu ve vzduchu, a přestože jeho křídla velmi trpěla, pomalu si na tuto zátěž začala zvykat a Allendal dokonce začal intervaly prodlužovat, i když k dosažení Ramidovy nebo alespoň Aurippovy úrovně měl stále ještě daleko.

Byl rád, že stejně jako před Zkouškou živlů, i nyní mohl – v rámci tréninku – laškovně bojovat s Aurippem. Přátelé nepoužívali magii, spoléhali pouze na sílu svých svalů, a přestože do toho oba dávali maximum, velmi si tyto společné chvíle užívali. Připomínaly jim dětství a bezstarostnost, s jakou se oba museli po Zkoušce rozloučit. All žil od doby, co se projevila jeho pravá síla, v neustálém strachu z Vládců a byl rád, že alespoň u Filonia se může cítit relativně v bezpečí. Přesto rozhodně nezapomněl na vraždu Desvelly a byl plně odhodlán se za to jednoho dne Vzdušnému vládci pomstít.

Aurippos na tom byl podobně. Allendal sledoval přítelovu proměnu; už nevtipkoval tak lehkomyslně jako kdysi, stal se vážnějším, cílevědomějším. Neustále měl před očima svého otce, jenž se pro svou rodinu obětoval, a taktéž velmi často vzpomínal na svého malého bratříčka, kterého matka přislíbila za Aurem poslat, až vyroste, pokud si to bude sám přát.

Volný čas po večerech trávil All tím, že před spaním zkoumal své nitro a pokoušel se objevit buď element země, nebo zdroj své léčivé síly, element života. Už si zvykl na to, že nehledě na množství podlitin a velikost vyčerpání, s jakými ulehal ke spánku, se s východem slunce probouzel naprosto bez zranění a plný energie. Právě proto, jak mu mistr posledně vysvětlil, snesl daleko větší tréninkovou zátěž než ostatní studenti, a proto ve svém výcviku postupoval tak rychle; Filonius na něj nemusel brát žádné zvláštní ohledy a plně toho využíval. Přesto by All rád věděl, odkud se jeho tajemná síla bere, a proto s neskonalou trpělivostí znovu a znovu zkoumal své nitro, přestože prozatím neměl štěstí.

Ohnivý živel se v Allovi neozval od onoho osudného dne, kdy s pomocí jeho a vzdušného živlu usmažil blesky deset draků. Allendal netušil, proč se mu tehdy živel rozhodl pomoci, avšak od té doby se stáhl a na každé Allendalovo pobídnutí reagoval poněkud nevraživě. Filonius po něm po bitvě požadoval, aby mu svou novou sílu předvedl, All to však nedokázal. Možná k tomu potřeboval pořádnou bouři, možná musel být ve smrtelném nebezpečí, nicméně přestože vzdušný živel se spojení nebránil, oheň se s ním odmítal znovu zkombinovat. Listový drak to však nevzdával a pod Filoniovým dozorem to zkoušel zas a znovu, přesto prozatím nebyl úspěšný.

Allendal se taktéž pokusil propojit oheň a vodu, zde však narazil na tvrdý odpor z obou stran. Živly se navzájem natolik nenáviděly, že All pochyboval, zda se mu vůbec kdy podaří je přimět ke spolupráci – jakmile je o ni požádal, ohnivý živel začal zuřit a jen za Filoniovi pomoci se zelenému drakovi podařilo jej uklidnit, kdežto vodní element se stáhl hluboko do ještěrova nitra a celý den s ním odmítal komunikovat; Allendal se tak musel na čas obejít i bez ledové magie.

Allendala probudily první ranní paprsky. Pomalu se posadil, pohlédl na východ a usmál se. Konečně přišlo jaro.

Před pár týdny roztály v okolí poslední zbytky sněhu a zbyla po něm jen hustá břečka bláta. Stromy shodily své těžké sněhové přikrývky a zůstaly naprosto holé a nechráněné, přesto se na nich už sem tam objevily první pupeny. All každý den s potěšením sledoval drobounké lístečky, jimiž se stromy postupně obsypávaly a jež byly den ode dne větší. Miloval přírodu a choval k ní a k jejím obyvatelům hlubokou úctu.

Allendal roztáhl křídla a několikrát obkroužil honosnou mramorovou věž. Vypadalo to na první opravdu teplý jarní den, All si užíval hřejivý dotek slunečních paprsků a jen velmi nerad přistál na měkkém trávníku pokrývající podlahu předposledního, čtyřiadvacátého patra, jež sloužilo jako ranní shromaždiště Filoniových žáků.

Filonius jim jako obvykle rozdělil úkoly a draci se rozlétli do různých pater. All se chystal následovat Aurippa a podstoupit s ním další tělesná cvičení, mistr jej však zarazil. Počkal, až všichni studenti odletěli, a pak listovému drakovi řekl:

„Blíží se bouře.“

All překvapeně zamrkal. Obloha byla prozatím bez jediného mráčku, vanul jen mírný větřík a nevypadalo to, že by se počasí mělo nějak radikálně změnit. Allendal se však už naučil s mistrem o takových věcech nedohadovat; co se týče změn počasí, Filonius se mýlil jen zřídka.

„Myslíš, že dnes se mi to podaří?“ zeptal se s nadějí v hlase.

„To se uvidí. Nicméně podmínky by dnes měly být velmi podobné dni, kdy se ti poprvé a naposledy podařilo oheň a vzduch zkombinovat. Kdoví, třeba je tohle právě ten impuls, který potřebuješ, aby se ti to povedlo znovu. Nechme se překvapit.“

All přikývl a slétl k Aurippovi, s nímž svedl další fyzický souboj; že prohrál, jej ani v nejmenším nepřekvapilo, vítězil jen zřídka.

Během následující hodiny se počasí začalo měnit. Zvedl se silný východní vítr, jež přivanul první mohutné, kupovité mraky. Vzduch ztěžkl a štěbetající ptáci se schovali do korun stromů; nezadržitelně se blížila bouře.

Allendal pocítil záchvěv nervozity. Opravdu se mu dnes podaří znovu zkrotit blesky? Nebo se Filonius mýlil?

Postavil se k spodním pilířům mramorové věže a upřeně hleděl na východ, kde se hromadila černá mračna. V dáli uslyšel první burácení a jeho nervozita stoupla, přesto se však posunul na okraj lesa tak, že byl ukrytý mezi prvními stromy, a čekal.

K zemi se snesly první kapky deště a téměř okamžitě se spustil pořádný liják. All přes dešťovou clonu spatřil své spolužáky a kamarády, kteří se shromáždili kolem úpatí věže a upřeně ho sledovali. Listový drak si domyslel, že jim Filonius prozradil, co se chystá, a žaludek se mu sevřel.

Zhluboka se nadechl a vkročil přímo doprostřed mýtiny, jež oddělovala les a mramorovou věž. Nahlas se zeptal: „Můžeme, mistře?“

„To záleží na tobě, já jsem připraven,“ odpověděl mu Filonius a All v jeho hlase postřehl záchvěv vzrušení. Zřejmě i Filonius byl zvědavý, jak jeho snažení dopadne. All si povzdechl a vydal se do svého nitra.

Jako první zareagoval vzdušný živel, ozval se okamžitě na drakovo pobídnutí. Automaticky se probrala i voda, All ji však ignoroval a vydal se za ohněm. Voda se uklidnila a stáhla se.

Oheň Allendalovo první pobídnutí ignoroval. Když jej pošťouchl znovu, živel proti ještěrovi vyslal varovný ohnivý jazyk a stáhl se hlouběji. All chvilku zaváhal a nevěděl, co má dělat; pak si dodal odvahy a pobídl oheň potřetí. To byla osudová chyba.

Živel v drakově nitru zaburácel a začal zuřit. Allendal se jej pokoušel uklidnit, výsledek byl však úplně opačný; k ohni se přidal vzduch, jeho sílu rozdmýchával, až spolu živly splynuly v ohromném víru…

Vyděšený All nevěděl, co dělá, tělo jej neposlouchalo. K černé obloze vystřelil první paprsek sóly a odpověď na sebe nenechala dlouho čekat – k zemi se snesl první blesk a nejbližší část lesa začala hořet. Allendal ve svém nitru ze všech sil bojoval proti děsivé síle, byl však bezmocný – vodní živel mu sice přispěchal na pomoc, ani on však nedokázal zastavit spojení ohně a vzduchu. Z víru vystřelil k nebi další paprsek a další mohutný blesk se snesl k zemi; tentokráte ale mířil na mramorovou věž. Těsně před jeho dopadem All spatřil něco jako duhu snášející se do lesa, než však pořádně zaostřil, blesk udeřil a ohromná věž se octla v plamenech.

Allendal přes burácení hromu slyšel řev svých přátel, to už však elementy vyslaly další dva paprsky a dva nové blesky zasáhly přesně stejné místo jako ten první, někde v polovině mramorových zdí. Věž se zakymácela a začala se hroutit. Allovi spolužáci se jako jeden vznesli a pokoušeli se uletět z dosahu padajících trosek, ne všichni ale měli to štěstí. Velký kus mramoru, nejspíše celá jedna stěna jednoho z pater, se řítila k zemi a hrozila pod sebou rozdrtit Uldrea, jenž se pokoušel ochránit ostatní a sám se vznesl jako poslední a nedostal se tak dostatečně daleko. Ze země však vyrazily obrovské kořeny a podařilo se jim mramorový kvádr odklonit; to Filonius zachránil svého žáka před jistou smrtí.

Konec ukázky

Table of Contents

Titulní strana

Přední tiráž

Obsah

Shrnutí prvního dílu:

1. Síla blesků

Další knihy nakladatelství VIKING