Improvizované promluvy,

které Osho pronesl v Bombaji.

Poprvé byly vydány v roce 1979.

OSHO

Nezávislá mysl

Naučte se žít svobodně

Original English title: THE INDEPENDENT MIND – Learning

to Live a Life of Freedom

Originally published in Hindi as Chit Chakmak Lage Nahin.

Copyright © 1979, 2016 OSHO International Foundation,

www.osho.com/copyrights

Copyright © for Czech edition Pavel Dobrovský – BETA s.r.o., 2018

Translation © Jana Žlábková, 2018

All rights reserved (Všechna práva vyhrazena)

OSHO is a registered trademark of Osho International

Foundation, www.osho.com/trademarks. (OSHO je registrovaná

obchodní značka Osho International Foundation,

www.osho.com/trademarks.)

Tato kniha obsahuje sérii promluv, jimiž se Osho obracel k živému publiku.

Všechny hovory, jež Osho pronesl, byly v úplnosti publikovány jako knihy

a jsou nyní rovněž dostupné ve formě původních audionahrávek. Tyto audionahrávky

lze stejně jako úplný archiv psaných textů získat on-line (elektronicky přes internet)

prostřednictvím OSHO Library na www.osho.com.

ISBN 978-80-7593-024-8 (ePub)

ISBN 978-80-7593-025-5 (mobi)

Obsah

Předmluva

1.Objevování života

2. Zbavte se přejatých myšlenek

3. Víra a přesvědčení brání svobodě

4. Vědomí posílá odpovědi

5. Stav myšlení: Vaše centrum, bytí a duše

6. Pochopení života

O Oshovi

Oshovo mezinárodní meditační centrum

Další informace

Předmluva

Vaše myšlenky nejsou ve skutečnosti vaše – jenom jste je postupně nashromáždili. Občas pronikne střechou do temné místnosti paprsek světla a náhle spatříte, jak v něm poletují miliony částeček prachu. Když se zahledím do vašeho nitra, vidím totéž: miliony částeček prachu. Nazýváte je myšlenky. Pronikají dovnitř a pak zase vyletují ven. Z vaší hlavy se dostanou do hlavy někoho jiného a tak to pokračuje dál a dál. Mají svůj osobní život.

Myšlenka je věc a má vlastní existenci. Když člověk zemře, okamžitě se uvolní všechny jeho šílené myšlenky a začnou si hledat jiný příbytek. Po chvíli vstoupí do lidí, kteří jsou nablízku. Jsou jako bakterie a žijí si po svém. V průběhu celého života kolem sebe šíříte různé myšlenky. Když mluvíte, přirozeně předáváte své myšlenky druhým. Ale totéž se děje, i když mlčíte. Myšlenky nejsou vaše, to je třeba mít na paměti.

Člověk, který uvažuje pozitivně, se zbavuje všech myšlenek, které mu nepatří. Nejsou autentické, nezískal je prostřednictvím vlastních zážitků. Nashromáždil je, přejal je od ostatních lidí, vypůjčil si je. Jsou nečisté, protože prošly mnohýma rukama a hlavami. Přemýšlející člověk si nic nepůjčuje, protože má rád své vlastní svěží myšlenky. Jste-li pozitivní a pozorujete krásu, pravdu, dobro a květiny, jste schopni vidět i v nejhlubší tmě, že se blíží ráno – dokážete přemýšlet.

A pak můžete vytvářet vlastní myšlenky. Každá myšlenka, kterou sami stvoříte, má obrovský potenciál a sílu.

Osho

Jóga: Věda o duši, 2. svazek

1.Objevování života

Moji drazí,

během tří nadcházejících dnů k vám budu promlouvat o hledání života. Než o něm začnu mluvit – tedy od zítřejšího rána – nejprve bych rád řekl, že život není tím, za co ho lidé běžně považují. Dokud nám to nebude naprosto jasné a v hloubi srdce nepochopíme tuto základní pravdu, nemůže hledání opravdového života začít.

Pokud někdo zaměňuje tmu za světlo, nebude hledat světlo. Jestliže si člověk myslí, že smrt je život, připraví se tím o život. Je-li způsob myšlení a chápání nesprávný, pak je naprosto jisté, že konečný výsledek života bude také nesprávný. Naše hledání závisí na našem pochopení. Takže za prvé chci říct, že velmi málo lidí dosáhne života. Každý se narodí a většina lidí považuje narození za život. Ovšem život, jaký běžně známe, je pouhou příležitostí k objevování života – můžeme ho najít, anebo minout. Nabízí se nám možnost žít naplno, ale zároveň můžeme život promarnit.

Co považujeme za život, je příležitost, jež nám mnohé nabízí. Je semínkem, ze kterého může, i nemusí, něco vykvést. Pokud semínko jen tak leží v půdě, nevyraší. Nevykvetou z něj květiny, neponese plody – obojí je možné.

Uvnitř většiny lidí leží semínko a nic z něj nevyklíčí. Jen pár jedinců žije tak, že se semínko probudí a vyrostou z něj květiny, které překrásně voní. Takové lidi uctíváme a pamatujeme si je. Ovšem na jednu věc zapomínáme. Neuvědomujeme si, že i nám bylo dáno semínko, takže kolem sebe můžeme šířit stejnou vůni.

Když někdo vidí takové lidi, jakými byli Mahávíra, Buddha, Krišna a Kristus, ale cítí se při tom méněcenný, protože jeho semínko nevyklíčilo, pak jsou všechny jeho modlitby a uctívání zbytečné. Jde o pouhou přetvářku, o pokrytectví.

Ve snaze vyhnout se tomuto utrpení a bolesti lidé tvrdí, že Krišna, Buddha a Mahávíra jsou „požehnaní“, a dělají z nich bohy. Kdyby byli obyčejní lidé, stejní jako oni, cítili by se velmi uboze. Pokud by byli úplně stejní, nebylo by kam utéct, neexistovala by příležitost k úniku. Lidé se snaží vyhnout ponížení, utrpení a bolesti, a proto je začali nazývat bůh, syn boží, tírthankara – takových označení je spousta. Ale když o někom říkáme, že je bůh, syn boží nebo tírthankara, vytváříme naprosto nesmyslné představy. Všichni ti lidé byli stejní jako my. Byli zcela obyčejné lidské bytosti. Ovšem z většiny semínek nedokáže vyrůst květina. Pouze několik životních semínek přinese květ, jenž je tak dokonalý, že se kolem něj začne šířit božské světlo.

Má-li duchovno nějaký smysl, spočívá v probuzení semínek, která se pak stanou tím, čím mají být, a projeví se vše, co je v nich skryto. Dokud si neuvědomíme, že děláme nesprávné věci a že kráčíme špatným směrem, nemůže dojít k zásadní změně, ke zvratu, k transformaci. To je první, co vám chci dnes říct.

Co považujeme za život, je jenom pomalá a postupná smrt. Den za dnem umíráme. Ale zdlouhavá smrt se nedá nazývat životem. Když člověk po sedmdesáti letech zemře, trval proces smrti celých sedmdesát let. Někdo zemře po stovce let, jiný po padesáti – a my se vláčíme dál a dál a v duchu si říkáme, že tato pomalá smrt je život. Dnes je délka vašeho života o den kratší než včera a zítra se zase o den zkrátí. Myslíte si, že věk narůstá, ale ve skutečnosti klesá. Dny, kdy oslavujete narozeniny, jsou pouhé milníky naznačující, že smrt se blíží. Pobíháme sem a tam, a nakonec zjistíme, že jsme dospěli k smrti.

Honíme se všemi směry, činíme tisíce opatření a rozhodnutí, děláme všechno, a přitom neděláme nic a veškeré naše aktivity jsou pouhou snahou vyhnout se smrti. Někdo hromadí majetek, jiný slávu. Někdo chce dosáhnout určité pozice, jiný se snaží získat ještě větší moc, ale všichni utíkají před jedním jediným. A když se dostaví smrt, myslíme si, že jsme se proti ní obrnili, že jsme před ní v bezpečí. Ovšem veškerá opatření selžou. Smrt prostě přijde.

Připomnělo mi to příběh…

Vládci Damašku se jedné noci zdálo, že stojí vedle svého koně pod stromem. Náhle se za ním objevil temný stín a kdosi mu položil ruku na rameno. Když se vládce otočil, zděsil se.

Stín pravil: „Jsem smrt a zítra tě odvedu s sebou, tak buď připravený, aby ses včas dostavil na stanovené místo.“

Když se vládce probudil, byl sen ten tam, ale strach nezmizel. Jakmile nastalo ráno, nechal si zavolat nejlepší a nejslavnější astrology z celé říše. Přišli renomovaní učenci, kteří uměli vykládat sny, a vládce se jich zeptal: „Co znamená můj sen? Co naznačuje? Zdálo se mi, že mi temný stín položil ruku na rameno a řekl: ‚Jsem smrt a zítra tě odvedu s sebou, tak buď připravený, aby ses včas dostavil na stanovené místo.‘“

Času bylo velmi málo. Vládci zbýval jediný den, protože smrt se mohla dostavit večer, po západu slunce. Astrologové řekli: „O něčem takovém nemůžeme dlouho rozvažovat. Vezmi si nejrychlejšího koně a odjeď odtud co nejdál. Čím víc se odtud vzdálíš, tím lépe to zvládneš.“

Zdálo se, že jiné řešení není. Co jiného by člověk vymyslel? Byla jediná možnost, a tak vládce odjel co nejdál od svého paláce, od své země. Jak jinak by se mohl zachránit? Kdyby se vás někdo na něco takového zeptal, co byste mu poradili? Nebo kdyby se vyptával mě, co jiného bych mu měl říct? Astrologové měli pravdu. Lidská mysl nesahá příliš daleko a na lepší řešení nepřijde. Bylo to naprosto jasné – vládce musel odjet co nejdál z paláce, aby se zachránil před smrtí.

Vládce měl samozřejmě spoustu skvělých koní, a tak si vybral nejrychlejšího a nejlepšího z nich. Nechal si ho přivést, nasedl na něj a vyrazil kupředu. Kůň letěl jako střela a vládci se postupně ulevovalo. Uklidnil se a znovu získal sebevědomí. Pojede tak daleko, jak to půjde, a zachrání se.

Hlavní město se ztratilo z dohledu a po čase vládce překročil hranice své země a zanechal za sebou města a vesnice. Nemohl odpočívat, nemohl se najíst a napít. Kdo by v takové situaci zastavil? Kdo by jedl a pil, když ho honí smrt? Vládce nenechal odpočinout ani koně, dokonce pro něj neměl vodu. Nejdůležitější bylo cválat kupředu a do soumraku dojet co nejdál.

Nastalo odpoledne. Vládce byl daleko od svého paláce a cítil se velmi šťastný. Do té doby byl smutný, ale v pozdním odpoledni si začal pobrukovat píseň. Měl pocit, že už ujel bezpečnou vzdálenost. Když nastal večer, byl stovky mil od své země.

Slunce začalo zapadat a vládce dojel k háji mangovníků, uvázal koně ke stromu a postavil se vedle něj. Byl v naprostém klidu. Chystal se poděkovat bohu, že mu umožnil dojet dost daleko, ale náhle se jeho ramene dotkla stejná ruka, jakou viděl předchozí noci ve snu. Opatrně se otočil – a uviděl, jak za ním stojí temný stín, který pravil: „Zajímalo mě, jestli dokážeš ujet tak velkou vzdálenost, protože právě na tomto místě je ti dáno zemřít. Nebylo jasné, zda budeš schopný dojet tak daleko, ale tvůj kůň byl hodně rychlý a ty jsi jel velmi dobře. Dorazil jsi přesně načas.“

Co se má stát, stane se, i když se před tím snažíme utéct. A není podstatné, jestli jde o pouhý sen. Prostě to nastane – jednoho dne se setkáte se smrtí na místě, které vám bylo určeno.

Směry, kterými se ženeme, bývají různé, cesty jsou jiné a koně jedou každý svou rychlostí – to všechno je možné. Ale nakonec v tom není příliš velký rozdíl. Jednoho dne budete stát pod stromem a ucítíte na svém rameni ruku. A náhle zjistíte, že se setkáváte s tím, před čím jste utíkali. Toho dne dostanete strach. Ve skutečnosti jste se hnali přesně k tomu, před čím jste se snažili utéct. Smrti se nemůžete vyhnout.

Ať běžíme kamkoli a jakkoli, vždycky se přibližujeme smrti. Už samotný útěk nás k ní vede. Kdo utíká, doběhne k smrti. Chudý člověk bývá pomalejší, protože nemá koně, takže musí spoléhat jen na své nohy. Boháč může jet na lepším koni a vládce má k dispozici hodně rychlého koně. Ale nakonec se i lidé bez koně dostanou na stejné místo – k smrti – jako ti, kteří jeli na koni. Takže jaké je řešení? Jaká je cesta? Co můžeme dělat?

Za prvé bych vám rád řekl, že všechno, co děláte, vás prostě dovede jenom k smrti. Není na tom nic překvapivého. I v minulosti dovedly veškeré aktivity lidi pouze k smrti. Uniklo jí jenom pár jedinců. Ale vy neděláte vůbec nic pro to, abyste překonali smrt. Ať se připravujete jakkoli, pořád jsou to přípravy na smrt. Mohou být příjemné nebo nepříjemné, nicméně pravda je, že vždycky jde jen o přípravu na smrt. Během těchto tří dnů bych vám chtěl říct, jaké jsou příznaky přípravy na smrt a jakým způsobem se můžete připravit na život.

Možná kdesi v hloubi nitra cítíte touhu poznávat a objevovat život. Ve skutečnosti není jediný člověk, který by netoužil najít život. A přesto je svět plný hluboko skrytého šílenství, které nakazilo celé lidstvo. Jakmile se dítě narodí, okolí ho okamžitě začne zasvěcovat do stejného šílenství. Možná je to přirozené. Kdyby dítě nebylo ovlivněno tímto způsobem, asi by ostatním připadalo šílené. Když Buddha utekl z paláce, považovali ho za šílence, a totéž platí o Kristovi. Celé lidstvo je pomatené, takže kdykoli se narodí normálně uvažující člověk, říká se o něm, že je blázen.

Možná lépe pochopíte, co mám na mysli, když vám povím příběh…

Jednou časně zrána přišla k městské studni stařena, cosi do ní hodila a pak oznámila, že kdo se té vody napije, přijde o zdravý rozum. Ve městě byly jen dvě studny. Jedna stála na náměstí a druhá na dvoře královského paláce. Večer se všichni obyvatelé města chovali jako šílenci, protože neměli jinou možnost než pít vodu z městské studny. Před šílenstvím byli ochráněni pouze tři lidé – král, královna a vrchní rádce.

Zanedlouho se po městě roznesla zvěst říkající, že král se pomátl. Bylo to naprosto přirozené – když je město plné šílenců, připadá jim normální člověk nenormální. Je to zcela logické. Lidé ve městě si začali dělat starosti a byli velmi neklidní. A našli se mezi nimi velcí myslitelé. Šílenci bývají většinou velcí myslitelé. Myslitel se téměř v ničem neliší od šílence, protože myslitelé se často pomátnou a pomatenci začnou myslet.

Takže mezi těmi šílenci se našlo pár myslitelů a několik politiků. Sešli se, aby rozhodli, co by měli udělat. Domnívali se, že pokud se nezbaví krále, zavládne v zemi chaos. „Jestli je král šílený, kdo bude řídit království?“

Večer se shromáždili před královským palácem a vykřikovali, že král a vrchní rádce a královna jsou šílení, takže nemají jinou možnost než je odstranit.

Král, královna a vrchní rádce stáli na střeše paláce a přemýšleli, co mají dělat. Všichni jejich sluhové a vojáci byli šílení, stejně jako ostatní lidé z města, tak co si teď počnou?

Král řekl vrchnímu rádci: „Rychle vymysli, co uděláme.“

Vrchní rádce odpověděl: „Z této situace vyvázneme živí, jen když se napijeme z městské studny.“

A tak všichni tři oznámili lidem: „Mějte strpení. My půjdeme najít lék na naši šílenost.“

Vydali se do města a napili se ze studny. Toho večera se v celém městě konala velká oslava. Lidé tančili a zpívali, protože králi se navrátil zdravý rozum.

Lidstvo je postiženo hluboko zakořeněným šílenstvím, které je předáváno dalším generacím. A děti, které ho odmítnou přijmout, považují ostatní za rebely. Pokud se některé dítě nechce zapojit do celkové pomatenosti, vypadá jako šílené, a okolí se ho snaží donutit, aby se vydalo běžnou cestou.

Zdravý rozum je v tomto světě velmi nebezpečný jev a normální člověk za něj musí zaplatit hodně vysokou cenu. Někoho čeká kulka, jiného pohár s jedem a dalšího ukřižování. Svět je plný nenormálních lidí, kteří nejsou ochotní tolerovat ty normální. Čím je člověk pomatenější, tím víc ho druzí přijímají, protože je jedním z nich. Kráčí stejnou cestou jako oni.

Proto jsem se rozhodl říct vám, jak se můžete vymanit ze stavu hlubokého šílenství, v němž se nachází lidstvo. Jestli se o to nepokusíte, čeká vás nevyhnutelně smrt. Ať děláte cokoli, smrt vás stejně dožene – a nemusí to ani být v tak daleké budoucnosti. Může se to stát zítra, může se to stát dnes. Dokonce se to může stát hned teď.

Zkuste o tom dnes večer přemýšlet a rozjímat. Jestliže vás všechno, co děláte, dovede jenom k smrti, má vůbec smysl to dělat? Pokud vás vaše činy nenasměrují k nesmrtelnosti, takže se život neodvíjí tak, aby vás nepotkala smrt, jaký tohle všechno mělo účel? K čemu vám to bylo?

Život je příležitost. Okamžiky, které promarníte, už nikdy nezískáte zpátky. Příležitosti, které vám život nabízí, se dají využít mnoha různými způsoby. Když učiníme určité rozhodnutí, změníme tím i svůj život. Někteří lidé se zaměří na získávání peněz a majetku. Po celý život využívají životní příležitosti a vynakládají veškerou energii na hromadění bohatství. Ale když stojí tváří v tvář smrti, náhle je jejich bohatství naprosto bezcenné. Jiní lidé považují životní příležitosti za možnost dosáhnout slávy a prestiže, aby uspokojili své ego. A když přijde smrt, jsou ego, sláva a prestiž k ničemu.

Takže jak poznáte, že jste nepromarnili život? Jediným měřítkem je setkání se smrtí, kdy zjistíte, že všechno, co jste v životě získali, nebylo bezcenné. Když čelíte smrti a uvědomíte si, jak jste využili příležitosti, které vám nabídl život – ať už jste riskovali cokoli – a jeho smysl zůstal nedotčený. Tváří v tvář smrti má hodnotu pouze to, co je opravdu smysluplné, a všechno ostatní je marné. Ještě jednou chci zdůraznit, že věci, které si při setkání se smrtí uchovají smysl, jsou tím jediným důležitým a všechno ostatní je bezcenné.

Velmi málo lidí má v mysli toto měřítko. Jenom málokdo uvažuje tímto způsobem a vidí život z této perspektivy. Chci vás požádat, ať se zamyslíte nad otázkou, zda toto měřítko máte, nebo nemáte. Přemýšlejte o tom. Všechno, co jste nashromáždili v průběhu svého života – ať už jste sbírali vědomosti, nebo majetek, postili se kvůli odříkání, získávali slávu a věhlas, psali romány, malovali obrazy, nebo zpívali písně – bude nakonec tváří v tvář smrti podrobeno závěrečné zkoušce. Měly ony věci smysl, nebo neměly?

Pokud nebyly smysluplné, je lepší uvědomit si to hned teď. Pak se můžete vydat směrem, kde stvoříte takové bohatství a získáte uvnitř svého bytí takovou sílu a energii, že při setkání se smrtí budete mít v sobě něco, co nemůže ovlivnit a zničit ani smrt.

Je to možné. Kdyby to nešlo, bylo by veškeré duchovno naprosto nesmyslné a zbytečné. Stalo se to v minulosti a může se to stát i dnes – v životě kohokoli. Ale nespadne to z nebe ani to nezískáte dobročinností. Nemůžete to ukrást ani dostat zadarmo tím, že budete sedět u nohou osvíceného mistra. Něco takového vám nikdo nepředá – může se to zrodit jen díky vám. Stvoříte to vlastním úsilím, svým životem a odhodláním, pokud vynaložíte dostatek energie.

Konec ukázky

Table of Contents

Titulní strana

Přední tiráž

Předmluva

1.Objevování života