Copyright © 2017 by Stephen King

Published by agreement with the author and the author’s agents,

The Lotts Agency, Ltd. and Jenny Meyer Literary Agency. Inc.

Original English title: Sleeping Beauties

Translation © Linda Bartošková, 2018

Copyright © for Czech edition Pavel Dobrovský – BETA s.r.o., 2018

All rights reserved. (Všechna práva vyhrazena.)

ISBN 978-80-7593-039-2 (ePub)

ISBN 978-80-7593-040-8 (mobi)

OBSAH

POSTAVY

RŮŽENKY

ČÁST PRVNÍ

KAPITOLA 1

KAPITOLA 2

KAPITOLA 3

KAPITOLA 4

KAPITOLA 5

KAPITOLA 6

KAPITOLA 7

KAPITOLA 8

KAPITOLA 9

KAPITOLA 10

KAPITOLA 11

KAPITOLA 12

KAPITOLA 13

KAPITOLA 14

KAPITOLA 15

KAPITOLA 16

KAPITOLA 17

KAPITOLA 18

KAPITOLA 19

KAPITOLA 20

ČÁST DRUHÁ

KAPITOLA 1

KAPITOLA 2

KAPITOLA 3

KAPITOLA 4

KAPITOLA 5

KAPITOLA 6

KAPITOLA 7

KAPITOLA 8

KAPITOLA 9

KAPITOLA 10

KAPITOLA 11

KAPITOLA 12

KAPITOLA 13

KAPITOLA 14

KAPITOLA 15

KAPITOLA 16

KAPITOLA 17

ČÁST TŘETÍ

AUTOROVA POZNÁMKA

Na památku Sandry Blandové

POSTAVY

MĚSTO DOOLING, SÍDLO OKRESU DOOLING

• Truman Mayweather zvaný „Trume“, 26, vařič pervitinu

• Tiffany Jonesová, 28, Trumanova sestřenice

• Linny Marsová, 40, dispečerka, úřad šerifa v Doolingu

• šerifka Lila Norcrossová, 45, úřad šerifa v Doolingu

• Jared Norcross, 16, student třetího ročníku střední školy v Doolingu, syn Lily a Clinta

• Anton Dubcek, 26, majitel a provozovatel firmy Bazénář Anton, s. r. o.

• Magda Dubceková, 56, Antonova matka

• Frank Geary, 38, úředník městské odchytové služby v Doolingu

• Elaine Gearyová, 35, dobrovolnice u Dobré vůle a Frankova manželka

• Nana Gearyová, 12, žákyně šesté třídy základní školy v Doolingu

• Stará Essie, 60, bezdomovkyně

• Terry Coombs, 45, úřad šerifa v Doolingu

• Rita Coombsová, 42, Terryho manželka

• Roger Elway, 28, úřad šerifa v Doolingu

• Jessica Elwayová, 28, Rogerova manželka

• Platina Elwayová, 8 měsíců, dcera Rogera a Jessiky

• Reed Barrows, 31, úřad šerifa v Doolingu

• Leanne Barrowsová, 32, Reedova manželka

• Gary Barrows, 2, syn Reeda a Leanne

• Drew T. Barry, 42, Pojištění Drew T. Barry

• Vern Rangle, 48, úřad šerifa v Doolingu

• Elmore Pearl, 38, úřad šerifa v Doolingu

• Rupe Wittstock, 26, úřad šerifa v Doolingu

• Will Wittstock, 27, úřad šerifa v Doolingu

• Dan Treat zvaný „Pamlsek“, 27, úřad šerifa v Doolingu

• Jack Albertson, 61, úřad šerifa v Doolingu (v důchodu)

• Mick Napolitano, 58, úřad šerifa v Doolingu (v důchodu)

• Nate McGee, 60, úřad šerifa v Doolingu (v důchodu)

• Carson Struthers zvaný „Silnej venkov“, 32, bývalý boxer soutěže Golden Gloves

• trenér J. T. Wittstock, 64, trenér Válečníků, fotbalového týmu střední školy v Doolingu

• dr. Garth Flickinger, 52, plastický chirurg

• Fritz Meshaum, 37, mechanik

• Barry Holden, 47, veřejný obhájce

• Oscar Silver, 83, soudce

• Mary Paková, 16, studentka třetího ročníku střední školy v Doolingu

• Eric Blass, 17, student čtvrtého ročníku střední školy v Doolingu

• Curt McLeod, 17, student čtvrtého ročníku střední školy v Doolingu

• Kent Daley, 17, student čtvrtého ročníku střední školy v Doolingu

• Willy Burke, 75, dobrovolník

• Dorothy Harperová, 80, důchodkyně

• Margaret O’Donnellová, 72, Gailina sestra, důchodkyně

• Gail Collinsová, 68, Margaretina sestra, sekretářka v zubařské ordinaci

• paní Ransomová, 77, pekařka

• Molly Ransomová, 10, vnučka paní Ransomové

• Johnny Lee Kronsky, 41, soukromý vyšetřovatel

• Jaime Howland, 44, profesor historie

• Eve Blacková, věk odhadem 30 let, cizinka

VĚZNICE

• Janice Coatesová, 57, ředitelka, Nápravné zařízení pro ženy Dooling

• Lawrence „Lore“ Hicks, 50, zástupce ředitelky, Nápravné zařízení pro ženy Dooling

• Rand Quigley, 30, dozorce, Nápravné zařízení pro ženy Dooling

• Vanessa Lampleyová, 42, dozorkyně, Nápravné zařízení pro ženy Dooling, a v letech 2010 a 2011 šampionka Ohijského údolí v páce, věková kategorie 35-45

• Millie Olsonová, 29, dozorkyně, Nápravné zařízení pro ženy Dooling

• Don Peters, 35, dozorce, Nápravné zařízení pro ženy Dooling

• Tig Murphy, 45, dozorce, Nápravné zařízení pro ženy Dooling

• Billy Wettermore, 23, dozorce, Nápravné zařízení pro ženy Dooling

• Scott Hughes, 19, dozorce, Nápravné zařízení pro ženy Dooling

• Blanche McIntyreová, 65, sekretářka, Nápravné zařízení pro ženy Dooling

• dr. Clinton Norcross, 48, vedoucí psychiatr, Nápravné zařízení pro ženy Dooling, a Lilin manžel

• Jeanette Sorleyová, 36, vězenkyně č. 4582511-1, Nápravné zařízení pro ženy Dooling

• Ree Dempsterová, 24, vězenkyně č. 4602597-2, Nápravné zařízení pro ženy Dooling

• Kitty McDavidová, 29, vězenkyně č. 4603241-2, Nápravné zařízení pro ženy Dooling

• Angel Fitzroyová, 27, vězenkyně č. 4601959-3, Nápravné zařízení pro ženy Dooling

• Maura Dunbartonová, 64, vězenkyně č. 4028200-1, Nápravné zařízení pro ženy Dooling

• Kayleigh Rawlingsová, 40, vězenkyně č. 4521131-2, Nápravné zařízení pro ženy Dooling

• Nell Seegerová, 37, vězenkyně č. 4609198-1, Nápravné zařízení pro ženy Dooling

• Celia Frodeová, 30, vězenkyně č. 4633978-2, Nápravné zařízení pro ženy Dooling

• Claudia Stephensonová zvaná „Dynamitový tělo“, 38, vězenkyně č. 4659873-1, Nápravné zařízení pro ženy Dooling

OSTATNÍ

• Lowell Griner zvaný „Malej Low“, 35, mimo zákon

• Maynard Griner, 35, mimo zákon

• Michaela Morganová, rozená Coatesová, 26, reportérka celostátní televize, NewsAmerica

• bratr Jasný list (Scott David Winstead Jr.), 60, pastor-generál, Jasní

• obyčejný lišák, věk mezi 4 a 6 lety

Je fuk, jestli seš bohatá nebo chudá,

chytrá nebo blbá.

Ženskou v tomhle starým světě

maj chlapi pod palcem,

a jestli ses narodila jako ženská,

seš tu od toho, aby ti ubližovali.

seš tu od toho, aby po tobě šlapali,

budou ti lhát,

budou tě podvádět

a budeš jen kus hadru.

– Sandy Poseyová, „Narodit se jako žena“

Text: Martha Sharpová

Říkám, že tě nemůže nezajímat čtverec světla!

– Reese Marie Dempsterová, vězenkyně č. 4602597-2,

Nápravné zařízení pro ženy Dooling

Varoval jsem ji. Vysvětlil jsem jí to.

Ale ona toho nenechala.

– Senátor Addison „Mitch“ McConnell hovořící

o senátorce Elizabeth Warrenové

RŮŽENKY

Evie se podívá na můru a zasměje se. Můra jí dosedne na holé předloktí a Evie zlehka přejede ukazovákem po křídlech vzorovaných hnědými a šedými vlnami. „Ahoj, krasavice,“ pozdraví můru. Ta se vznese. Stoupá výš, výš a ještě výš, až ji pohltí skrojek slunce zachycený v lesklém zeleném listí vysoko nad kořeny, mezi nimiž sedí Evie.

Z černé díry uprostřed kmene se spustí měděně rudý provaz a vine se mezi pláty kůry. Evie hadovi samozřejmě nevěří. Už kdysi s ním měla potíže.

Její můra a s ní deset tisíc dalších se vznesou z koruny stromu jako šustící šedohnědý mrak. Jejich hejno se valí nebem směrem k neduživému borovému podrostu na druhé straně louky. Evie vstane, aby se vydala za nimi. Pod jejími kroky praskají stébla a tráva vysoká po pás ji škrábe na holé kůži. Když dojde k tomu smutnému, příliš kácenému lesu, zachytí první chemické pachy – čpavek, benzen, naftu, spoustu dalších, deset tisíc zářezů v jediném kousku masa – a vzdá se naděje, o níž si ani neuvědomovala, že ji má.

Z jejích stop vyrazí pavučiny a zatřpytí se v ranním světle.

ČÁST PRVNÍ

STAREJ TRIANGL

„V tý ženský věznici

je sedmdesát žen,

sedět tak u nich, to je můj sen.

Pak by ten starej triangl

moh řinčet jak tingl tangl

na březích Royal Canal.

– Brendan Behan

KAPITOLA 1

1

Ree se zeptala Jeanette, jestli někdy pozorovala čtverec světla, které k nim padalo oknem. Jeanette řekla, že ne. Ree byla na horní palandě, Jeanette dole. Obě čekaly, až se budou odemykat cely na snídani. Bylo další ráno.

Zdálo se, že Jeanettina spoluvězeňkyně má ten čtverec prostudovaný. Ree vysvětlovala, že čtverec se objeví na zdi naproti oknu, pak se sune dolů, stále níž, potom se sklouzne po desce stolu a nakonec se dostane na podlahu. Jak teď Jeanette sama vidí, je přímo uprostřed podlahy a krásně září.

„Ree,“ řekla Jeanette. „Mě prostě nemůže zajímat nějakej čtverec světla.“

„A já říkám, že tě nemůže nezajímat čtverec světla!“ Ree vydala hýkavý zvuk, kterým vyjadřovala pobavení.

Jeanette odpověděla: „Tak jo. Ať to sakra znamená, co chce,“ a spoluvězenkyně zahýkala ještě víc.

Ree byla fajn, ale byla jako batole, tak strašně nesnášela ticho. Zavřeli ji za úvěrový podvod, padělání a držení drog za účelem prodeje. Nic z toho pořádně neuměla, což ji přivedlo sem.

Jeanette zavřeli za zabití. O jedné zimní noci v roce 2005 bodla svého manžela Damiana šroubovákem do slabin a on, protože byl sjetej, prostě zůstal sedět v křesle a vykrvácel. Ona byla samozřejmě sjetá taky.

„Sledovala jsem hodiny,“ pokračovala Ree. „Stopovala jsem to. Tomu světlu trvalo dvaadvacet minut, než se přesunulo od okna tamhle na podlahu.“

„Měla bys zavolat do knihy rekordů Guinness,“ řekla Jeanette.

„Včera v noci se mi zdálo, že jím čokoládový dort s Michelle Obamovou a že se naštvala: ‚Budeš z toho tlustá, Ree!‘ Ale ona ten dort jedla taky.“ Ree hýkla. „Ne, nezdálo se mi to. Vymyslela jsem si to. Ve skutečnosti se mi zdálo o jedné mojí učitelce. Pořád mi vykládala, že nejsem ve správný třídě, a já jí pořád vykládala, že jsem ve správný třídě, a ona na to, že teda jo, a pak chvíli učila a zase mi řekla, že nejsem ve správný učebně, a já řekla, že ne, že jsem ve správný učebně, a tak pořád dokola. Jak u blbejch. Co se zdálo tobě, Jeanette?“

„No…“ Jeanette se snažila rozpomenout, ale nešlo jí to. Nové léky jí zřejmě prohloubily spaní. Předtím občas mívala noční můry o Damianovi. Obvykle vypadal jako tehdy druhý den ráno, kdy byl mrtvý a kůži měl promodralou, jako by byl politý inkoustem.

Jeanette se ptala doktora Norcrosse, jestli ty sny podle něho mají něco společného s pocitem viny. Doktor se na ni zahleděl takovým tím pohledem, který říkal: „To myslíš sakra vážně?“, který ji obvykle přiváděl k šílenství, ale opanovala se, a on se jí pak zeptal, jestli podle jejího názoru mají králíci měkké uši. Jo, jasný. Chápu. Každopádně se Jeanette po těch snech nestýskalo.

„Promiň, Ree, nic nevím. Jestli se mi něco zdálo, je to pryč.“

Někde na chodbě v prvním patře v křídle B dusaly po betonu boty: dozorkyně na poslední chvíli něco kontrolovala, než se dveře otevřou.

Jeanette zavřela oči. Vymyslela si sen. V něm byla z vězení zřícenina. Bujná vegetace porůstala prastaré zdi cely a propouštěla dovnitř jarní vítr. Strop, ohlodaný zubem času, byl propadlý a zůstal z něj jen převis. Po hromadě staré suti přeběhlo několik drobných ještěrek. Ve vzduchu poletovali motýli. Ve zbytcích cely se vznášela sytá vůně země a listí. Na Bobbyho, který stál u díry do zdi vedle ní a nahlížel dovnitř, to udělalo dojem. Jeho máma byla archeolog. Tohle místo objevila ona.

„Myslíš, že tě vezmou do televizní soutěže, když máš záznam v rejstříku?“

Vidina se rozpadla. Jeanette zasténala. No, bylo to pěkné, dokud to trvalo. Život na prášcích byl rozhodně lepší. Dokázala si najít klidné, vlídné místo. To se musí doktorovi nechat – chemií k lepšímu životu. Jeanette znovu otevřela oči.

Ree na ni civěla. Vězení celkem za moc nestojí, ale pro holku jako Ree je uvnitř možná bezpečněji. Venku by nejspíš vběhla někomu pod auto. Nebo by prodala fet feťákovi, který vůbec nevypadá jako feťák. Což přesně udělala.

„Co je?“ zeptala se Ree.

„Nic. Zrovna jsem byla v ráji, nic víc, a ta tvoje užvaněná huba ho rozbila.“

„Cože?“

„Ale nic. Poslouchej, podle mě by měla být nějaká televizní soutěž, kde můžou vystupovat jenom ti, co mají záznam v rejstříku. Mohlo by se to jmenovat Kdo víc lže, ten vyhraje.“

„To se mi moc líbí! Jak by se to hrálo?“

Jeanette se posadila, zívla a pokrčila rameny. „Budu o tom muset přemýšlet. Vypracovat pravidla, víš.“

Jejich příbytek byl stejný, jako vždycky byl a vždycky bude, svět bez konce, amen. Cela tři metry dlouhá, od pryčen ke dveřím čtyři kroky. Zdi byly z hladkého betonu barvy ovesné kaše. Na jediném místě, kde to měly povoleno, visely zkroucené fotky a pohlednice přilepené hrudkami zelené lepivé modelíny (málokoho to zajímalo). U jedné zdi stál malý kovový stolek a u protější zdi nízká kovová skříňka s policemi. Nalevo od dveří byl ocelový záchod, na který si musely přidřepnout, a obě se při tom dívaly jinam, aby měly aspoň trochu pocit soukromí. Dveře do cely měly v úrovni očí okénko s dvojitým sklem a byl z něj výhled na kousek chodby, která se táhla křídlem B. Každý kousek a předmět uvnitř cely byl prosycený všeprostupujícími vězeňskými odéry potu, plísně a lyzolu.

Jeanette si proti své vůli nakonec všimla osvětleného čtverce mezi lůžky. Byl skoro u dveří – ale dál se nedostane, co? Pokud by bachařka nestrčila klíč do zámku nebo celu neotevřela z centrální Budky, byl tu uvězněný stejně jako ony.

„A kdo by to moderoval?“ zeptala se Ree. „Každá televizní soutěž potřebuje moderátora. A jaký budou ceny? Ceny musejí být dobrý. Podrobnosti! Musíme vyřešit všechny podrobnosti, Jeanette.“

Ree si podpírala hlavu, dívala se na Jeanette a při tom si namotávala na prst pevné odbarvené kudrny. Nahoře na čele měla kus zjizvené tkáně, která připomínala otisk grilovací mřížky, tři hluboké souběžné linie. Jeanette sice nevěděla, co tu jizvu způsobilo, ale domyslela si, kdo ji způsobil: muž. Možná její otec, možná bratr, možná přítel, možná chlápek, kterého předtím nikdy neviděla a už ani neuvidí. Vězenkyně doolinské věznice v životě moc nevyhrávaly, velmi mírně řečeno. Zato měly spoustu zážitků s darebáky.

Co se dalo dělat? Mohly jste se litovat. Mohly jste se nenávidět nebo nenávidět všechny ostatní. Mohly jste se sjet čicháním čisticích prostředků. Mohly jste dělat, co jste chtěly (v rámci nepochybně omezených možností), ale situaci by to nezměnilo. Velkým blýskavým kolem Štěstěny si budete moci zase zatočit až při dalším projednávání žádosti o podmínečné propuštění. Jeanette do toho chtěla vložit všechnu energii, až její chvíle přijde. Musela myslet na syna.

Dunivě to bouchlo, když dozorkyně v Budce otevřela dvaašedesát zámků. Bylo půl sedmé ráno, všichni z cely ven, bude se počítat.

„Nevím, Ree. Přemýšlej o tom,“ řekla Jeanette, „já o tom taky budu přemýšlet a potom si vyměníme poznámky.“ Přehodila nohy přes pelest a vstala.

2

Několik mil od věznice, na terase u domu Norcrossových, sbíral Anton z hladiny bazénu mrtvý hmyz. Bazén daroval dr. Clinton Norcross své manželce Lile k desátému výročí. Při pohledu na Antona si Clint často kladl otázku, zda byl takový dar moudrý. Dnes ráno nastala opět taková chvíle.

Anton byl do půl těla nahý, a to ze dvou dobrých důvodů. Zaprvé dnes bude horko. Zadruhé měl břicho pevné jako skála. Byl svalnatý, tenhle Anton přes bazény. Vypadal jako hřebec z obálky románu pro ženy. Kdybyste chtěli střelit Antona do břicha, museli byste mířit zešikma, abyste neschytali odraženou kulku. Co jedl? Hromady čistého proteinu? Jak posiloval? Čištěním Augiášových chlévů?

Anton zvedl hlavu a usmál se zpod lesklých ploch svých wayfarek. Volnou rukou zamával na Clinta, který se díval z okna koupelny v patře.

„Ježíšikriste, chlape,“ zamumlal Clint pro sebe. Zamával také. „Měj slitování.“

Clint ukročil od okna. V zrcadle na zavřených dveřích koupelny se objevil osmačtyřicetiletý běloch s titulem bakalář humanitních věd z Cornellu, s doktorátem medicíny z Newyorské univerzity, s mírnými špeky z Grand Mochas ve Starbucksu. Jeho prošedivělý vous ani tak nepřipomínal mužného dřevorubce, jako spíš zanedbané strnisko námořního kapitána s jednou nohou.

Že by věk a ochabující tělo mělo být nějaké překvapení, to Clintovi připadalo jako ironie. Nikdy neměl velkou trpělivost s mužskou marnivostí, zvlášť s její variantou středního věku, a přibývající profesní zkušenosti, když už nic jiného, tento konkrétní doutnák zkrátily ještě víc. Vlastně to, co Clint považoval za velký bod obratu ve své lékařské kariéře, se stalo už před osmnácti lety, v roce 1999, kdy k němu jako mladému doktorovi přišel potenciální pacient Paul Montpelier s „krizí sexuálních ambicí“.

Konec ukázky