Eliáš Riečny

Sladká bolesť lásky

2014

Ukážka z elektronickej knihy

Autorské práva

Eknihu Sladká bolesť lásky napísal © Eliáš Riečny, MMXIV; Obálka: © Druska Books, MMXIV; Vydavateľ elektronickej knihy: © Druska Books.

Všetky práva vyhradené. Nijaká časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná, uchovávaná v rešeršných systémoch alebo prenášaná akýmkoľvek spôsobom vrátane elektronického, mechanického, fotografického či iného záznamu bez predchádzajúceho písomného súhlasu autora, respektíve vydavateľa.

ISBN: 978-80-89646-72-2

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2015

Eliáš Riečny si žije svoj promiskuitný život, nestará sa o následky svojich konaní a jediné, čo dáva jeho životu chuť, je opíjanie sa, diskotéky a dievčatá na jednu noc. Lenže niečo silné naň zapôsobí pri jednom z dievčat a Eliáš je postavený pred skúšku, ktorá zanecháva v živote človeka stopy.

Ďakujem tým, ktorí boli nevedomky mojou inšpirácou.

1. Kapitola - Ľadové srdce

Ako to dočerta mohlo takto dopadnúť? Tak som mal všetko pod kontrolou. Nič som k životu viac nepotreboval. A potom to prišlo. Potom prišla tá vec, ktorou som tak opovrhoval, ktorej som sa bránil, ktorej som sa stránil... a predsa ma dostala. Už to nie je to, čo bývalo. Už nie som tým, čím som býval. Už sa neteším na ten stav beztiaže, keď mi je všetko ukradnuté. Už sa môj rozkrok neteší príchodu iného dievčaťa. Už je to len...

„Už nikdy nebudem piť!“ vyhlásim, keď otvorím oči a uvedomím si, že ma čaká ťažká sobota. Že ja som si včera nepovedal po štyroch poldecákoch DOSŤ. Teraz budem mať čo robiť celý deň, aby som vytriezvel – ale to pozná veľa ľudí.

Nadomnou strop, čo nespoznávam. Snažím sa spomenúť si na včerajšok, no márne, len prázdnota a spomienky schované, sotva načrtnuté večerným začiatkom a prepojené zruteným mostom s ranným prebudením. O moje rameno sa opiera krásna ryšavá. Usmejem sa doširoka.

Nachádzam sa v malej miestnosti s dvojicou postelí, na ktoré sa vmestí sotva jeden človek. Toto je internátna izba.

„Dobré ránko krásavica.“ Vravím jej, keď mierne pootvorí oči.

„Ahoj Eli.“ Odvetí mi. Tie jej krásne zelené oči do mňa prenikajú, no ja v nich vidím len ďalšiu túžbu po sexe. Keď si predstavím, že som s týmto dievčaťom robil niečo iné, než len spal, pod mojou prikrývkou sa začína niečo dvíhať. Snažím sa spomenúť si, no moja minulosť je zahmlená. Nepamätám si na nič od vstupu do baru. No spomienky teraz nie sú to, čo ma najväčšmi trápi. Musím sa odtiaľ dostať! Potichu sa zdvíham z postele, začínam sa obliekať. Najprv biele boxerky, potom rifle, bielu košeľu. Vo vreckách nachádzam mobil, kľúče a peňaženku. V miniatúrnej kúpelni, kde sa človek môže sprchovať a umývať riad zároveň, civiem do zrkadla. Z opačnej strany na mňa pozerá čiernovlasý mladík s ledva otvorenými očami, suchými perami a nemými pohybmi úst. V ústach piesky Sahary, na krku malý modrý fliačik. Potichu sa vytrácam.

„Už odchádzaš, Eli?“ zastavia ma jej slová tesne pred dverami.

„Ehmm, zlatko... musím ísť.“

„Nevieš moje meno, čo?“ povie. Vidím, ako jej úsmev opadá z tváre.

Kývnem hlavou do strán.

„Ozvem sa ti.“ Vravím a už odchádzam. Dočerta, kde to som? Túto chodbu nespoznávam. Prechádzam ňou k výťahom a jeden si privolávam. Medzitým vyťahujem z vrecka mobil a na ňom svieti desať neprijatých hovorov a tri SMS-ky. Preboha, zahromžím si a otváram najprv zoznam hovorov. Štyri telefonáty od mami, tri od Benjamína a tri sú neznáme. Hmm, zaujímavé. Otváram schránku správ.

22:58 Mama -NEZE PRIDES DOMOV OZRATY!!!!!!!- Čo môže byť horšie, než SMSka od mamy?

23:49 Mama -PRE ISTOTU SI ANI DOMOV NEPRISIEL CO????- Príchod domov bude zaujímavý.

00:46 Ben -TX CLHUPAK HUADIME TIYA VASDE, KED SI?- Okamžite vytáčam jeho číslo.

„Čo je?“ ozve sa znechutený hlas hneď po zobudení. Zdá sa, že som ho prebudil do jedného z jeho najhoršieho rána života.

„No čo, ty alkoholik?“ vybehnem naň a vstupujem do výťahu, stláčam tlačidlo, ktoré spustí výťah na prízemie.

„Ja ešte spím Eli... ty?“

„Som sa zobudil na internáte.“

„Na ktorom?“

„Neviem. Ešte som nevyšiel von. Si doma?“

„Ty debil. No ja som doma. Ja som sa pekne vrátil domov,“ vraví posmešne, „tak s ktorou?“

„Ani za nič si neviem spomenúť na jej meno.“

„Volaj Lucii, ona bola triezva. Potom jej zavolám aj ja, idem ešte spať.“

„Dobre, vyspi sa. Tak potom.“ Ruším telefonát, zatiaľ zastavuje výťah na prízemí a ja s bolesťou v hlave, chaosom v žalúdku a svalovkou v nohách vychádzam von, na čerstvý vzduch. Cestou sa na mňa usmieva SBS-kár. Až vonku zisťujem, že som na opačnom konci sídliska, na ktorom bývam. Zaujímavé, že som ten internát zvnútra nespoznal. Cesta domov bude príjemná. Uvedomujem si, že sú prázdniny. Čo tá robila na internáte?

Vytáčam číslo Lucie.

„Ahoj ahoj Eli.“ Jej tenký hlások mi vyčarí úsmev.

„Ahoj Lucka. Počul som, že si včerajšok pamätáš.“

„Áno, Eli,“ vraví prívetivo, cítim, ako sa usmieva, „kde si teraz?“

„Na sídlisku. Idem z internátu.“

„Počkáš ma pred blokom?“

„Samozrejme. Som tam o minútku.“

„Dobre.“ Skladá.

Je osem hodín ráno, deti práve vychádzajú von so svojími rodičmi či starými rodičmi. Slnko príjemne hreje, vtáky vyspevujú svoje letné sonety, pričom vyšívajú oblohu letovými dráhami. Hlúčik detí sa práve ženie okolo mňa, odskakujem z cesty chodnikovým pirátom a s úsmevom sa za nimi pozriem. Je naozaj zaujímavé, ako to tie deti robia, že celé dni, od rána do večera sú na nohách, neustále sa bavia, hrajú a stále majú toľko energie.

Stojím pred štvorposchodovým oranžovým blokom. Netrvá dlho, sotva desať minút, čo čakám opretý o stenu s pripraveným balíčkom cigariet. Po včerajšej noci mi ostali len tri cigarety.

„No ahoj.“ Vo dverách stojí čiernovláska v krátkom tričku a sivých teplákoch, obutá v teniskách. Jej hlava vyzerá ako po výbuchu, vlasy rozhádzané, neupravené, oči unavené, sotva otvorené, špirálu má rozmazanú.

„Moja zlatá... a tebe sa čo stalo?“ objímam ju.

„Joj!“ skríkne. „Stále vyzerám lepšie, ako ty.“

„O tom nepochybujem. Dáš si?“ ponúknem jej cigaretu.„Nie ďakujem.“ Vyberám jednu marlborku s mentolovou príchuťou, zapaľujem si ju, stláčam filter, po čom vnútri pukne gulička a po každom potiahnutí zavanie mentol.

„Tak vrav.“

„Ty si nič nepamätáš?“

„Nie.“ poťahujem a vyfukujem pomaly sa rozplývajúci obláčik.

„Hmm, s Benom ste stratili kontrolu," zúžila oči, „Ty si tancoval s nejakou blondínou. Fotili ste sa spolu. Potom si behal za nejakým chlapcom, lebo vraj mal niekde schovanú vodku.“

„Ach bože.“

„Áno, bože. Potom sme sa asi hodinu nevideli." jej hlas stíchol, „ja som bola s bývalým.“ povedala viac-menej pre seba.

„Znovu zo seba robil hlupáka?“

„Nie, už nie. Už je to dobre. Vyriešili sme to.“

„To som rád. Snáď ťa to už netrápi.“

„Nie, beriem to tak, že nám to nemalo vydržať. Stáva sa. Odíde zo života. Stratí sa.“

„Príde ďalší, neboj.“

„Áno, no, ale späť k včerajšku. Teda sme sa nevideli dosť dlho, potom si sa objavil s nejakou ryšavou.“

„No, s ňou som aj ostal.“

„Áno. Odišli ste, Vraj ste šli k nej. Ostala som s Benom.“

„Vystrájal?“

„Viac, než dosť, ale všetko je v poriadku, neboli problémy.“

„Som rád,“ povzdychnem si, znovu poťahujem, „zaujímavá noc. Medzi nami dvomi niečo bolo?“

„No, áno," zaznel mierny hanblivý tón, červeň jej vyplnila líca, „áno. Bola by som zabudla, ale po tých nociach už to akosi výnimočné nevnímam.“

„To mi ničí ego.“

„Tvoje ego nič nezničí, ty narcis.“ Usmejem sa. Niečo na tom pravdy je.

„Kde sme boli spolu?“

„Chvíľku na parkete. Potom na záchodoch.“

„Viem si domyslieť.“

„Tak vidíš. Ale včera ti to akosi nešlo.“ Zasmeje sa. „Minulý víkend si na tom bol lepšie.“ Zatvárim sa kyslo.

„Takže sme odišli a potom už nič?“ vraciam sa k téme.

„Nič. Povedal si, že sa ráno ozveš.“

„Ach.“

„Čo to bolo za dievča?“ spýta sa ma, načo ja stíchnem. Radšej si potiahnem z cigarety. Zadívam sa na holé nebo, na belasú krajinu bez jediného mráčika. Deň bude dlhý. Spomeniem si na dievčinu, s ktorou som sa ráno prebúdzal. Kútiky úst mi vytvarujú úsmev.

„Neviem... ani na meno jej neviem prísť.“

„Ty si ale ...“ povzdychne si. „Prečo to robíš?“

„Čo robím?“

„Prečo tak striedaš jedno dievča za druhým?“

„A prečo nie? Som mladý, slobodný.“

„Ach," zatvárila sa skrúšene, „tie tvoje slová. Ale to ťa neospravedlňuje, že si taký, aký si, Eli, mal by si sa v tomto zmeniť.“

„Prečo? Veď nerobím nič zlé. Rozdávam si to s dievčatami len na diskotéke. Tam nikomu nevadí, že sa na druhý deň neozvem. Ak áno, ich chyba. Mali čakať, že z diskotékového zápalu lásky nikdy nič nebude.“

„Možno niektoré veria, že niečo bude.“

„Nech nie sú naivné.“

„Hmm,...“ stíchne, „nemám k tomu čo povedať.“

„Už sme sa na tú tému rozprávali veľakrát, zlatko. Dobre vieš, aký som, nechcem sa viazať. Myslím si, že ešte nemám cit pre lásku. Žiaden cit. Nikdy pred žiadnym dievčaťom nepokľaknem. Nikdy. Chcem žiť voľne, robiť hlúposti.“

„Ešte teraz máš vypité.“ nesúhlasne kývne hlavou do strán. Cítim z nej nesúhlas so mnou, no v momentálne stave môže jedine čušať.

„Áno. Vidím, že ma poznáš. Ale nie je tak? Vzťahy budem riešiť starší, keď bude na lásku čas. Teraz nechcem žiaden vzťah.“ Vyhlásim a znovu si poťahujem z cigarety.

„No, ako chceš, Eli.“ Usmeje sa na mňa. Stále, keď takto postáva, obzerám si ju a snažím sa zaznamenať každý detail. Žiariace oči, ktoré sú príťažlivé v každom okamihu, plné prsia dobre zasadené, čo nejedna mladá dievčina by jej mohla závidieť. Postava nižšieho vzrastu, zato nie silná ani nie slabá. Zlatá stredná cesta Je úžasná, pomyslím si, keď tak nad ňou fantazírujem. Je jedno, či stojí na zastávke alebo v jednom z najluxusnejších barov. A ja som ten šťastný chlapec, ktorý je s ňou kamarát, zároveň niečo viac. Svoju úžasnosť so mnou zdieľa aj v posteli.

„No, Luci, tak ďakujem... ehmm... ešte jedna otázka.“

„Mhmm?“

„Spomínala si, že som behal za nejakou blondínou. Mal som s ňou niečo? Poznáš ju?“

„Hľadali ste sa. Najprv si sa na ňu pýtal ty, a potom, keď som uvidela stratenú dievčinu, obzerajúcu sa, a vyhovovala tomu tvojmu opitému opisu, tak som ju oslovila. A bola to ona. Tak sme ťa hľadali. Ale len chvíľu, asi pol hodinku. Nemali ste nič spolu, ale mala prsia väčšie, než ja.“

„Poznáš ju?“

„Nie, no máte spolu fotku.“

„A fotky budú na Facebooku, však? Kedy?“

„Neviem. Ale fotograf bol môj bývalý, takže ti môžem tú fotku vybaviť skôr.“„To by som ocenil. Ďakujem ti, Lucka.“

„Rado sa stalo, Eli.“

Znovu sa objímame a ja odchádzam domov. K svojmu bloku to mám desať minút pešo. Krik a džavot detí navôkol mi bolehlav len vystupňuje do vyšších úrovní, zdá sa, že mi hlavu rozgniavi. Pri vstupe vyberám kľúče a vychádzam na tretie poschodie.

„Kde si bol?“ pýta sa ma mama, keď vstúpim dnu.

„Trošku sme to včera prehnali.“

„Všimla som si.“ Rezignovane odpovedá. „Bol si u Bena?"

„Na internáte.“ napol zahanbene, napol pobavene, odpovedám. Hranie na malého chlapca, ktorý očakáva pokarhanie od rodičov, mi nezhltla, len vyvrátila oči hore stlpikom. Stojí tam, v kuchyni, hnedé vlasy má vo vrkoči, ešte sotva s rozlepenými očami a kávou rozvoniavajúcou po celom byte.

„Na ktorom zas?“

„Tu, na sídlisku.“

„No dobre.“ odmlčí sa, „idem do práce.“

„Aj dnes?“

„Áno. Niekto predsa musí zarábať na tie tvoje zábavky.“ Odpovie s úsmevom.

Zatváram dvere. Nech sú dievčatá akokoľvek sladké a v posteli divoké, nech je chvíľka s nimi akokoľvek vzrušujúca, nič sa nevyrovná rannému vítaniu sa s posteľou. Poležiačky sa vyzliekam, veci zhadzujem na zem. Moja izba je maličká, je v nej jedna posteľ, písací stôl a skriňa s oblečením, zo stien sa na mňa dívajú tváre známych spevákov. Maličká izba si už prežila mnoho mojich opitých príchodov. Preliačeniny na skrini hovoria o mojom nevydarenom rannom prezliekaní do pyžamy.

Odfúknem si, v tom zacitím zápach vodky. Fuj, väčšmi mi je zle.

„Dáš si niečo?!“ ozve sa z kuchyne.

„Praženicu! Ďakujem!“ odpovedám. Ďalší prepitý piatok – pomyslím si, nato vyberám peňaženku a zisťujem stav. Chýbajú všetky tri kondómy, zvyšili sa mi štyri eurá. Cítim sa tak chudobne, ako kostolná myš. Nemám rád tie piatky, keď sa vyberám von s plnou peňaženkou a ráno v nej nachádzam maximálne pavúčiu sieť.

„No pekne.“ Je mi zle, ťažko na žalúdku, akoby som sa každou chvíľou mal pozvracať. Žalúdok vyhráva tie vrzgajúce zvuky, netuším, či sa chce vyprázdniť alebo naplniť. Úľava nie a nie prísť. Únava prichádza rýchlo. Po raňajkách zaspávam.

Prebúdzam sa o pol jednej poobede. Trvá mi dobrých dvadsať minút, kým sa postavím z postele s tou opicou, nakoniec si beriem notebook k sebe na posteľ a zapínam ho. Okamžite vyťukávam internetovú adresu Facebooku a prihlasujem sa. Na stránke s modrým logom mi svieti pri malej planétke číslo štyri, pri obryse postavy dvojka, pri bublinke jednotka. Správa je ešte zo včerajška, oznamy, ktoré naznačuje číslo pri planétke, sú len pozvaniami na diskotéky.

Pridania do priateľov sú dve: nejaký chlapec, ktorého nepoznám (iste sme sa stretli opití na bare, vrhli po sebe pohľady a nakoniec skončili pri pozývaní vodky), a dievča, Martina Venová. No, keď už ona má záujem o priateľstvo so mnou, prečo by som nemal súhlasiť? Stláčam tlačidlo PRIDAŤ.

Malé ťuknutie signalizuje prichádzajúcu správu od Lucky Selovej.

12:58 -Ahoj Eli tak čo, vyspinkaný do ružova?-

12:58 -Ale, Lucka, ani sa nepýtaj, je mi zle, opicu sa ešte drží.-

12:59 -To sa stáva, keď toľko piješ.- avšak pri jej mene je stále bublinka s písajúcim perom ,13:01–posielam ti tú fotku.- a pod textom sa zjavuje fotka.

Som na nej ako posledný alkoholik. V tvári som sa snažil vystrúhať triezvy pohľad. Dievča je nízke, blonďavé, v čiernej koženke. Usmieva sa tak nádherne, tými bielymi zúbkami, až sa rozplývam. Hmm, vyzerá pretiahnuteľne. Objímam ju zozadu. Všímam si jej obrovský výstrih, ktorý mi hneď vnucuje erotické predstavy. Ach, tak tú musím pretiahnuť, no uvedomím si, že tú tvár som niekde videl. Nie, nie na diskotéke, ale... pozerám si profil dievčaťa Martiny Venovej a zisťujem, že je to ona – to dievča si ma samo pridalo. Otváram okamžite chatové okienko a píšem.

13:06 -Ahoj ahoj kočka.- dlho sa nič nedeje, až po chvíli sa pri jej mene zjavuje oznam, že moju správu videla, vzápätí sa mení na písajúce pero.

13:15 -No ahoj, ty tanečník.- odpovedá. Hneď plánujem, kedy a kam ju zavolám von, aby som ju mohol zbaliť na jeden rýchly sex.

Najlepšie by bolo niekam do baru, na kávičku, kde je útulná atmosféra, kde sa nemusíme hanbiť rozprávať a robiť čokoľvek, lebo v pozadí vyhráva jemná melódia a vôkol nás samá trma-vrma nakupujúcich maniačok či hlúčiky žien, ktoré hlasno diskutujú na tému - Kto má čo oblečené.

No, povedz mi dievča, kde ťa mám pretiahnúť?

13:16 -Ako sa máš? Zabavila si sa? Videl som spoločnú fotku, vyzeráš super.-

13:17 -Ale, vieš čo, celkom dobre. A ty ako? Pamätáš si vôbec niečo?-

13:17 -Teba si pamätám, dievča.-

13:18 -Som rada :3 Len potom si mi nejak zmizol.-

13:19 -No, áno, musel som ísť za kamarátom. Mal tam bývalú a začal robiť hlúposti.- klamem ako sa len dá, ale čert to ber. Chcem ju pretiahnúť!

13:20 -Ach bože, dúfam, že sa všetko vyriešilo.-

13:21 -Áno, neboj sa, hneď sme to vyriešili, ale na diskotéku sme sa už nevrátili.-

13:22 -Nevadí, nebol to posledný piatok.-

13:22 -To teda nie.-

13:24 -Často chodíš na diskotéky?-

13:25 -Raz za čas.- Jedno klamstvo strieda druhé.

13:26 -Ja vôbec. Kamarátka ma včera dotiahla na chvíľu, tak som šla. Ale bola zábava, takže som rada, že som šla.-

13:26 -Som rád, že si sa bavila.-

13:26 -Ale aj ty si sa bavil, však?.-

13:27 -Áno, bavil.- je čas ju zavolať vonku, -vieš, ja veľmi Facebook neuznávam.- klamem. Byť tak Pinokiom, nos by sa dostal k susedovi.

13:28 -Ja tiež nie...-

13:28 -Nešla by si von?-

13:28 -Nie-

13:29 -Prečo nie?-

13:30 -Musím ísť, ahoj.- konverzáciu ruší a hneď zelená gulička pri jej mene zmizne. Hmm, zaujímavé dievča. Musím ju dostať von. Tá by mohla po mne poskákať, s tými cickami určite dokáže divy. Musím ju niekde oprieť. Ale najprv ju musím dotiahnuť von! Pripravujem svoj plán a predstavujem si, ako sedíme v bare, ja zahrám zívnutie –starý trik, no práve v tom tkvie kúzlo, že vyčaruje úsmev pre neoriginalitu, pomaly si ju pritiahnem, zapozeráme sa do očí. Najprv bozkávanie, potom si ju pritiahnem bližšie, pomaly začnem prechádzať od jej bokov k jej hrudi, začnem stískať tie prsia, ruku opatrne položím na vnútornú stranu jej stehna, kde ju začnem hladiť. A potom je už len moja.

Zrazu si neuvedomujem ako ten čas letí. Sem-tam sa pristihnem, ako myslím na to dievča. Bože, tak ju chcem pretiahnuť. Teším sa, keď priložím pery k tým jej. Je však zaujímavé, že ma odmietla – MŇA! Znovu sa prihlasujem na Facebook, kde pri jej mene svieti zelená gulička.

14:48 -No čo, už si naspäť?- píšem jej.

14:49 -Áno, musela som ísť pomôcť mamke.-

14:49 -Zlaté dievča. Mamka na teba musí byť hrdá.-

14:51 -Áno, to teda je. Ale zlatá nie som. Len ma kopať a kopať.-

14:51 -Nieee, to by som si nedovolil.-

14:52 -Ale ja to tvrdím.-

14:52 -Tak to tvrdíš zle.-

14:53 -Nehádaj sa so ženou.-

14:54 -Áno, musím si dávať pozor.- Musí byť zaujímavé byť s ňou von. Keď už teraz sa jej podarilo, len slovami mi vyčarovať úsmev, čo to musí urobiť, keď si to spolu rozdáme? Veď ja budem namyslený. 14:55 -Aby som sa popálil.- dopisujem.

14:56 -S ohňom sa rada zahrávam.-

14:56 -Och, nebezpečné dievča.-

14:57 -Ale nie.-

14:58 -Ale hej. Hladkáš štrkáča bosou nohou.-

15:00 -Teba? Štrkáča? Možno tak užovku.- nad tým sa proste musím zasmiať. Veď ona uvidí, keď dostane niekam môjho štrkáča. Len počkaj, Martina Venová, uvidíš, čo je to hrať sa s Eliášom Riečnym.

15:09 -Ach dievča, nemám slov. Idem radšej preč, lebo toto nedopadne dobre. Tu máš moje číslo. Prezvoň vecer, keď tu budeš.- dopisujem k tomu číslo.

15:10 -Hmm, ja som tvoje číslo nepýtala.- zdá sa mi, že je táto veta písaná s istou mierou vážnosti.

15:11 - Ja len pre istotu. Budeš ešte nakoniec rada, ze som ti to číslo napísal.-

15:11 - Nehrozí.- už radšej neodpisujem, odhlasujem sa z Facebooku. Zapínam skype, kde je prihlásený Ben. Vyberám ho spomedzi kontaktov a stláčam zelené slúchadlo.

„Počuješ ma?!“ prvé slová, čo pri skypovaní odznievajú, idú z jeho strany.

„Hej. A ty mňa?!“ odpovedám.

„Gilliny sa hlási do služby.“ Ozve sa z reproduktorov, nato sa na obrazovke zjavuje jeho obraz v perfektnej kvalite. Je oblečený v tielku, pravdepodobne sedí na posteli, opretý o stenu, behá prstami po klávesnici.

„To som rád.“

„Čo by chcela po mne moja biela tvár menom Riečny?“

„Nič, len tak, pokecať. Že ako po včerajšku a tak.“

„Ach, blbo Eli, veľmi blbo. Mám opicu, s priateľkou to trošku škrípe.“

„Divím sa ti, že si sa ešte na ňu nevykašľal.“

„Nevykašľal a ani nevyklašem, Eli.“

„Strata času.“

„To pochopíš, až keď sa zaľúbiš.“ Zasmejem sa s chuťou na plné hrdlo.

„U mňa to nehrozí.“

„S tebou je to hrozné.“ Na chvíľu sa odmlčí, ja beriem do rúk mobil a píšem Lucke SMSku, či neplánuje prísť ku mne. Také menšie odreagovanie by sa hodilo. „Ako si ty vlastne včera dopadol? Bola dobrá?“ pýta sa.

„Nepamätám si nič, Ben, sotva ako bolo na diskotéke. Mám okno. Čo sme pili?“

„Všetko možné. Fuj, je mi zle, Eli.“

„No, niečo mi hovor.“ Mobil mi zapípa. 15:27 Lucka – DOBRE, PRIDEM DO DESIATICH MINUT. - „Príde ku mne Lucka.“ Vravím Benovi.

„Zas? Bože, vy dvaja ale ste.“

„Čo je?“

„Ale nič, nič. Ešte vás to baví?“

„Koho nebaví sex?“ Zasmeje sa znovu.

„Idem zavolať Sandre a potom sa ozvem, Eli... asi je na mňa naštvaná, že som včera vypil.“

„Ach, dokedy to chceš znášať?“

„Pokiaľ ju budem ľúbiť, Eli.“

„Blbosť.“

„Tak je. Keď ľubiš, budeš znášať. Maj sa krásne, čau zatiaľ.“ Vypínam Skype. Zapínam pieseň, Pitbull – Give me everything a pomaly upratujem v izbe. Príchod Lucky vyvoláva úsmev na tvári. Po chvíli zvoní zvonček a ja jej utekám otvoriť dvere.

„No čo ty sukničkár?“ vraví mi, keď sadá za môj notebook. Čiernovláska je oblečená v napasovanom ružovom tričku a legínach bielej farby. Jej oči žiaria svetlozelenou farbou ako stále. Ten lesk je nemenný, neslabne.

Na chvíľku sa odmlčím, a keď vidím, ako sa díva na moje polonahé telo hryzúc sa do pier, vravím, „dáme sex?“ spýtam sa jej narovinu, zasmejem sa nato a prechádzam k skrinke, kde sa nachádza množstvo kondómov. Durex, Primeros, Pasante – všetky možné.

„Počkaj, teraz nie.“ Odvetí. Venujem sa môjmu mobilu s očakávaním, že sa rozsvieti a na mňa zabliká správa či prichádzajúci telefonát. Možno to bude práve to neznáme číslo, na ktoré čakám, zodvihnem ho a ozve sa jej hlas – a vôbec, ani neviem, ako znie. To je jedno. Začujem ju, dohodneme sa kedy a kde vonku a nastane ta chvíľa, kedy znovu zabodujem. Kedy sa na mojej pažbe zjaví ďalší zárez.

„Idem sa sprchnúť.“ Oznamujem Lucke a nechávam ju v mojej izbe samú.

„Dobre.“ Vraví neprítomne, ďalej je zapozeraná do obrazovky notebooku. Ja si beriem so sebou boxerky, tepláky a tielko. Zatváram sa do kúpeľne a vstupujem do sprchovacieho kúta. Púšťam pomalý prúd teplej vody, staviam sa pod neho a najprv na seba nanášam šampón na vlasy, potom sprchovací gél. Takto je to stále. Sprcha minútu, niekedy ležérna sprcha dve minúty. Premýšľanie hodinu. Účet za vodu - na nezaplatenie.

Dvere sa otvárajú a za závesom sa zjavuje obrys ženského tela. Odťahuje šuštiaci záves a ukazuje sa mi v plnej kráse, ako ju sám Boh stvoril. Krásne prsia, zvodné krivky, úsmev na tvári, ktorý mení za hryzanie do pery. Stavia sa ku mne pod vodu, otáča sa chrbtom a pritlačí sa bližšie, až sa moja mužnosť dostáva medzi jej polovičky.

„Si krásna.“ Vravím jej, ona dáva hlavu na bok a odhaľuje jej erotogénnu zónu. S chuťou priložím svoje pery na tu oblasť tenkej kože a jemne ju bozkávam, medzitým našimi telami steká teplá voda. Jej ruky dvíham nad naše hlavy, beriem obe zápästia, zatiaľ čo druhú ruku spúšťam po jej tele, prechádzam od pŕs, cez boky až do jej lona, kde ju sprv len hladím. Začína dychčať, jemne sa pohybovať a drážiť môj rozkrok svojím zadkom. Hneď sa cítim nesvoj, už nepremýšľam tým, čím by som mal. Teraz však rozum nepotrebujem.

Naše pery sa spájajú. Bozky sprevádzané tečúcou vodou - To najúžasnejšie, čo sa môže diať. Pomaly ju dráždim, prenikám do nej len špičkou prsta a ona jemne zjajkne. Dýchne mi do úst. Otáčam si ju a opieram o kachličky na stene. Ona sa vzpruží a odtlačí sa od steny. „Prepáč.“ Prechádzam teplou vodou po stene, aby teplo spríjemnilo jej dotyk s kachličkami. Už to nie je tak ťažké zniesť, držím tečúcu vodu nad našimi hlavami, ktoré sú ústami prepojené. Svojimi rukami mi vchádza do vlasov a tlačí si ma k sebe. Moja mužnosť sa teraz koncom dotýka jej ženskosti.

Prechádzam perami od jej úst, cez líčko k uchu, do ktorého ju jemne zahryznem a chvíľku sa pohrávam s lalôčkom. Potom končím s perami na krku, jednou rukou stískam jej prsia, druhou rukou ju držím za zadok. Siahne mi do rozkroku a vkladá si ho do seba, nato potichu zastoná. Ja začínam mykať bokmi, dopredu, dozadu, dopredu a dozadu a ona achká. Tento slastný pocit si obaja užívame. Zdvíha jednu nohu a ja si ju pridržiavam, nato dvíha aj druhú a zakliesni sa nimi okolo mojich bokov. Moje mykanie zintenzívnym, ona začína väčšmi stonať. Neustále ju mám opretú o stenu, stále viac a viac do nej prenikám. Jej prsia poskakujú.

„Niečo tu mám.“ Povie a nahne sa ku mne, naslepo mieri rukou von zo sprchovacieho kúta a z malej sklenenej poličky, ktorá je pod umývadlom, niečo vezme. Je to kondóm, skúsene ho rozbaľuje a nasadzuje. Výstup na vrchol maximálneho vzrušenia a orgazmu netrvá dlho. Nasleduje ta chvíľka, ktorá je tak úžasná. Vrcholím. S nemým výkrikom slasti a zatvorenými očami sa zakláňa, ja sa posúvam o krok vzad a držiac ju za boky vykonávam posledné pohyby bokmi. Obaja dychčíme. Pomaly z nej vychádzam, venuje mi jeden dlhý bozk, počas ktorého skladá z môjho penisu kondóm. Ešte párkrát ma pohladí rukou, jemne ma po ňom udrie a vychádza zo sprchy.

„Aj po toľkýkrát, stále ma dokážeš urobiť.“ Vravím jej.

„To môžem povedať tiež.“ Zatvára za sebou dvere. Ja sa ešte oplachujem, po chvíli vychádzam zo sprchy a kráčam späť do mojej izby. Lucka leží nahá na posteli, vzdychá, zdá sa, že jej to v kúpeľni nestačilo. Rukou sa pohráva vo svojom lone a mne neostáva nič iné, len sa jej odvďačiť za jej prívetivé správanie. Beriem jej ruku a vyberám ju z lona, prikladám si obe jej dlane na moju hlavu. Pomaly ju začínam bozkávať na vnútorných stranách stehien.

„Si vlhká.“ Vravím jej a ona sa tak krásne zasmeje. Najprv ju bozkávam tesne na okraj tej škáročky, tej chlapcami priťahovanej oblasti. Neskôr ju začínam bozkávať a prenikať dnu jazykom. Od orgazmu nemá ďaleko. Po takmer štvrťhodine mojej hry s tým sladkým miestečkom vrcholí. Dychčí, vzdychá, jej telo sa zmieta v telesnom uspokojení, v orgazme, ktorý trvá niekoľko minút. Jej orgazmus je vždy taký dlhý a pohľad na urobené dievča je taký... slastný.

„Stále si ten najlepší chlap, ktorého som mala.“ Pochváli môj výkon a ja na ňu leziem, začínam ju bozkávať.

„Ty si stále to najúžasnejšie dievča, najsexy, aké som kedy mal.“ Pochválim aj jej úžasné zručnosti a schádzam z nej. Ona sa ešte ďalej venuje prijímaniu svojho orgazmu, ja beriem do rúk mobil a kontrolujem situáciu. Jeden neprijatý hovor – Neznáme číslo!!! Ďalšie dievča na pretiahnutie na dosah. Kým sa ozývajú tóny vyzváňania, moje srdce búši – čo sa tak často, okrem sexu, nestáva.

„Ahoj,“ ozve sa prekrásny tenký hlások dievčatka, krajší než má Lucka, „to som ja, Tinka. Ty si, Eliáš?“ pýta sa a ja sa usmievam ako nepríčetný, zároveň nemám čo povedať.

„A-a-ahoj.“ Odpovedám koktavo. Dočerta, čo sa to deje? Ten jej hlas, bože, prekvapila ma. Ehm, dočerta, čo bude teraz? Ako bude reagovať? Čo jej mám povedať? „..a-ako sa máš?“

„Ty kokceš?“ zasmeje sa do telefónu.

„N-nie.“ Odpovedám. „Ale bože, no, trošku mi ušlo.“

„Ako sa máš?“ pýta sa. Ako sa mám? Prečo sa to pýta? Čo za tým sleduje? Čo mám povedať? Mám jej niečo povedať? Mám sa ju to tiež spýtať?

„Dobre, a ty?“ Odpovedám lakonicky, slová sotva vyslovím, ledva zrozumiteľne.

„Ale, akurát som prišla domov, musela som odbehnúť. Čo robíš?“ Čo robím? Čo to má znamenať? Chce ma zavolať vonku? Prečo chce vedieť, čo robím? Odbehujem do vedľajšej miestnosti, kde budem sám so svojimi myšlienkami, kde ma nebude rušiť nahé telo Lucky. Ale je jej telo naozaj to, čo ma rozptyľuje?

„Nič zaujímavé,“ reč sa mi pomaly vracia, „dnešok bude celkovo o ničom. Vieš ako to... s opicou.“

„No, načo si toľko pil? Bože Eliáš, ty si hrozný.“

„Ale no tak, raz za čas si snáď môžem vypiť.“

„Nemôžeš.“ Povie posmešne. Nemôžem? Čo mi má ona rozkazovať? Bože, je hrozná! Neviem čo jej nato povedať.Zahmkám do telefónu a som ďalej ticho. Čo sa to dočerta stalo? „Stratil si reč? Ty? Diskotékový kráľ?“ dostala ma.

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Autorské práva

1. Kapitola - Ľadové srdce