Katarína Jana Brezovanová

Srdcia v sedle

Ukážka z elektronickej knihy

formát EPUB

© Fidentia s. r. o., Bratislava 2012

Obálka © Timotej Kelecsényi

Ilustrácie © Martin Kőrösi

Dizajn © Monika Zbínová

Jazyková a redakčná úprava Monika Zbínová

1. vydanie

ISBN 978-80-971185-0-1

Venujem rodičom, rodine a obom mojim babičkám,

ktoré už, žiaľ, nie sú medzi nami.

Venujem svetovým dievčatám

a úžasným ľuďom

z jazdeckého oddielu.

Pretože vás všetkých tak ľúbim!

Predslov

V tejto knižke si všetci milovníci koní nájdu to svoje. Aby som vám pravdu povedala, tieto príbehy vôbec neboli písané s cieľom vydať ich ako knihu. Písala som ich len tak, pre radosť. Idealizovala som si v nich svoj vlastný život. Vlastne môj život je dušou týchto príbehov. Len je prenesený vo fantastickejšej forme. V príbehoch o dvoch sestrách sú moje sny, zážitky, predstavy a fantázia.

Sama som jednou z vás. Kone sú môj život, jazdím od desiatich rokov, zažila som veľa pádov aj úspechov. Mám dva vlastné kone, ktoré sú pre mňa zmyslom života. Nenahraditeľnú kobylku, ktorá ma naučila veriť koňom a ja som ju naučila veriť ľuďom – Bastru, a úžasného a zázračného valacha Miracla, s ktorým máme ešte veľa pred sebou, no za krátky čas, čo ho mám, už aj veľa za sebou.

Naozaj mi nikdy nenapadlo, že by sa z toho mohla stať kniha! No keď už sa tak stalo, verím, že sa vám bude páčiť!

Jeden večer hviezdami

Mama niečo tají

„Hej, pohni si, Katlin! Prídeme neskoro,“ zavolala netrpezlivo Marie.

„Už idem!“ odpovedala Katlin z horného poschodia domu. Zišla dole a obe dievčatá upaľovali do stajne.

Marie a Katlin sú sestry a zároveň najlepšie kamarátky. Bývajú na ranči, ktorý stojí na ostrove menom Ostrov snov. Každé ráno pomáhajú mame s koňmi. Ako prichádzali k stajni, počuli mamu, ako si spieva. Mala zvučný a krásne čistý hlas.

„Pssst!“ upozorní Katlin Marie. Chvíľu načúvali a potom vošli dnu. Mama okamžite stíchla.

„Dobré ránko, moje slniečka,“ pozdraví ich mama, akoby sa nič nedialo.

„Ahoj,“ odpovie jej Katlin.

„Mami, prečo si nám nikdy nespievala?“ neobvykle horlivo na ňu vychrlí Marie. Inokedy býva skôr opatrná.

„No… nemám dobrý hlas,“ poznamená mama.

„Čo? Robíš si srandu? My sme ťa teraz počuli spievať a bola si úžasná. Máš taký zvučný hlas!“

„No…“ Mama radšej zmení tému: „Utekajte si po metly a pozametajte dvor.“

Dievčatá sa neopovážili odvrávať alebo z mamy ťahať dôvod a bez slova išli zametať.

„Prečo by mama tajila taký talent?“ pýta sa Katlin. „Mohla byť speváčkou.“

„Ani ja nechápem,“ odpovie jej smutne a zamyslene Marie.

Po chvíľke zametania sa Katlin vystrie a vyhlási:

„Poďme sa jej na to opýtať.“

„Čo? Veď vyzerala, že o tom nechce rozprávať. Katlin, viem, že si realistka a chceš vždy hneď všetko vedieť, spoznať a uskutočniť, aj tú najväčšiu hlúposť na svete, ale toto nie,“ povie jej rozhodne Marie.

„No táák, prosííím. Neblázni a poď už,“ presviedča ju Katlin. Pustí metlu, chytí Marie za ruku a ťahá ju do stajne. Keď pribehli do stajne, mama na ne prekvapene pozrela.

„Čo ste zabudli?“ pýta sa milo.

Sestry si vymenili pohľad a Katlin prešla rovno k veci:

„Mami, prečo nespievaš?“

„Eh, to je už dávno. To preto, že… nooo… ach, to je jedno,“ zakoktáva sa mama.

„Nie, nie je to jedno. No tak, pravý dôvod,“ tlačí na mamu Marie.

„No dobre teda… tak vám to poviem.“ Zrazu začalo pršať. „Poďte, pôjdeme dovnútra a ja vám uvarím čaj.“ Prebehli cez mokrú prašnú cestu a zazreli aj zopár bleskov.

„Aký čaj si dáte?“ spýta sa mama už v kuchyni.

„Ovocný!“ zvolajú sestry naraz.

Zatiaľ čo mama pripravovala čaj, Marie a Katlin priniesli do obývačky vankúše a deku. Hoci bolo horúce leto, počas dažďa sa vždy ochladilo. Mama prišla do obývačky, položila čaje na stôl a prikryla sa dekou.

„Ďakujeme za čaj,“ povie Marie a Katlin sa na mamu usmeje.

„Ja ďakujem za deku.“

„Ach, za máličko,“ odpovie za obe Kaitlin. Dievčatá si ľahnú na vankúše a pozrú na mamu.

„No a teraz nám, prosím, porozprávaj ten príbeh, prečo nespievaš,“ prosí ju Katlin. Mama si odpila z čaju a zhlboka sa nadýchla. Vonku stále vládla búrka a mama začala rozprávať o svojej minulosti…

Odhalená minulosť

„Takže… mala som asi pätnásť rokov. Prihlásila som sa na jeden konkurz do muzikálu. Snažila som sa hrať a spievať čo najlepšie. Mala som veľký úspech. Porota mi povedala, že mám krásny hlas. ,Prihlás sa do speváckej súťaže, Laura,’ povedal mi jeden z porotcov. Po týždni tvrdého tréningu som na internete našla konkurz pre mladé talenty. Išla som do toho, veď prečo nie? Talent som vraj mala. Na prvom kastingu som postúpila. Vlastne som vyhrala všetky… Nakoniec som ostala už iba ja a moja posledná súperka. Tú som tiež porazila. Vtedy sa zrodil môj sen stať sa speváčkou.“

Vtedy sa Katlin pozrela von oknom a sledovala kvapky dažďa, ako sa rozprskávajú na zemi. Bolo to neskutočne krásne — kvapôčky osvietené svetlom, ktoré vychádzalo z okna v obývačke.

„Chceli, aby som nahrala cédečko,“ prerušil Katlin zo snívania o kvapkách dažďa mamin hlas. „Keď som sa stretla s mužom, ktorý mal to CD sponzorovať, zaspievala som mu jednu pieseň. Keď som dospievala, očakávala som, že ma pochváli, ale miesto toho ma čakala spŕška výčitiek. Hovoril, že spievam otrasne a že ako mohli do mňa vkladať toľké nádeje. Nakoniec sa rozčúlil a povedal, že žiadne CD nebude. Ničomu som nerozumela. Ale po tomto dni som stratila všetku sebadôveru a môj sen stroskotal. Preto som ho potom už nikdy neuskutočnila.“ Keď mama dorozprávala, zavládlo ticho.

„Mami, netráp sa tým. Čo bolo, bolo a to je minulosť. Jasné?“ utešuje Katlin mamu.

„Presne, pre nás si stále hviezda a najlepšia mamička na svete,“ pridá sa Marie.

Mama si vzdychne a obe si silno pritúli.

„Vy dve ma vždy viete potešiť,“ povie a usmeje sa. Zrazu dážď ustal a prestalo pršať. Slnko sa žiarivo rozsvietilo a vtáčiky začali krásne spievať. „Ozaj, skoro by som zabudla. Tento piatok tu budú hody. Potrebujem pomôcť pri vynášaní stolov, s výzdobou a… a chcem mať všetko pekne čisté. A viete čo? Bude tu aj tombola!“ zvolá nadšene mama.

„Jé!“ tešia sa dievčatá.

„Mami, vieš, ja… ja som sa prihlásila na spev a zabudla som ti to povedať,“ riekne tichučko Katlin. Spomenula si na to teraz, keď sa rozprávali o speve. Ale mala z toho po maminej spovedi trochu čudný pocit.

„Nevadí, to je výborné a ja ti držím palce,“ povie povzbudivo mama.

„Ďakujem… a ešte niečo, o dva týždne v sobotu bude predstavenie mladých talentov,“ pokračuje opatrne Katlin. „Ja som chcela, aby išla aj Marie, ale ona tvrdí, že nemá talent.“

„Neboj sa, moja, všetko dobre dopadne. A ináč, tú tombolu počas hodov bude riadiť pán Kinman. Tak sa správajte slušne,“ pripomína mama.

„Jasné,“ odpovie Marie.

„Neboj, budeme ako dvaja anjeli,“ ubezpečuje mamu Katlin. Tá sa pousmeje a vtisne im na líce šťavnatý bozk.

Slávnosť

Nastal deň hodov. Bolo krásne slnečno a obloha bola bez obláčika. Dievčatá už povynášali stoly a výzdoba bola skoro hotová. Zrazu začuli na dvore zatrúbiť dodávku s jedlom.

„Marie, Katlin! Choďte, prosím, povynášať to jedlo,“ zvolá mama na deti.

„Jasné, už ideme!“ zavolajú späť dievčatá. Pribehli k autu a jedlo začali nosiť do kuchyne. Keď už bolo všetko naservírované, bolo načase pripraviť tri poníky na vozenie malých detí.

Dievčatá sa rozhodli, že vezmú malinkého poníka menom Vločka, lebo bol biely ako sneh, stredne veľkého poníka ryšavej farby menom Rag a veľkú kobylku tmavohnedej farby menom Iskra. Postroje pekne-krásne vyzdobili a kone slávnostne nastrojili. Potom ich odviedli do kruhového cvičiska a išli sa prezliecť. Katlin si obliekla biele kraťasy a fialové tričko na ramienka. Marie si dala džínsové trojštvrťáky a žlté tričko na ramienka. Zbehli po schodoch a keď vyšli von, začalo sa to tam plniť ľuďmi. Veľa malých detí sa chcelo voziť na poníkoch, takže mali dievčatá plné ruky práce. Niektoré láskavé mamičky či deti im nechali aj nejaké drobné. Dievčatá sa však najviac tešili, keď videli rozžiarené oči detí, ktoré sedeli na poníkoch. Potom bola veľká hostina a mama sa vyžívala v tom, ako mohla ľudí obsluhovať a ako ju všetci chválili.

Nakoniec bola na rade tombola. Všade hrala hudba a v nej sa ozval hlas hovoriaci do mikrofónu. Bol to pán Kinman. Stál na malom javisku a pokúšal sa prekričať davy ľudí.

„Dobrý večer! Je tu tombola, tak si poďte kúpiť čísla!“ volá nahlas pán Kinman. Po tomto vyhlásení všetci bežali k stolu, kde sa predávali lístočky s číslami. Marie sa vrátila s číslom dva.

Potom sa znovu ozval pán Kinman:

„Prvá cena je možnosť zaspievať si na koncerte, druhá je medailón a tretia je plyšový koník. Tak, a losujeme!“ Chvíľu sa prehŕňal v kope čísel a potom vyhlásil: „A prvú cenu získava číslo…“

Veľké prekvapenie

„Číslo…“ na chvíľu sa pozrel na ľudí a potom znovu uprel zrak na papierik s číslom výhercu. „Výhercom sa stáva číslo dva!“ vyhlási slávnostne pán Kinman. „Kto má číslo dva?“ pýta sa.

Marie sa zahľadí na papierik a potom sa spamätá. Zdvihne ruku s číslom vysoko do vzduchu a začne víťazoslávne vykrikovať:

„Ja! Ja mám číslo dva!“

„Tak poď sem k nám na pódium!“ zavolá si ju pán Kinman.

Marie vybehla na pódium, nadšene sa usmievala a rozplývala sa v potlesku. „Budeš mať možnosť zaspievať si na vystúpení mladých talentov!“ povie hrubým hlasom. „Gratulujem!“

„Ach! Ďakujem,“ hovorí natešená Marie.

Keď zišla z pódia, bežala k mame a Katlin.

„To je super! Nakoniec budeme predsa spievať spolu!“ zvolá nadšene Katlin.

„Gratulujem ti, moja malá!“ povie s úsmevom na tvári mama.

„A druhú cenu vyhráva číslo…“ znovu sa ozve pán Kinman hovoriaci do mikrofónu. Ale to už dievčatá nevnímali a hnali sa do domu.

„Musíme si vybrať oblečenie, ktoré budeme mať na vystúpení,“ ťahá Katlin sestru po schodoch.

„Ale ako? Ja teraz ku krajčírke nejdem!“ zvolá rozhodne Marie.

„Samozrejme, že nie. My si to totiž objednáme cez internet,“ hovorí natešená Katlin.

„A to sa dá?“

„Jasné, len si vyberieme štýl a zadáme tam naše miery. Oni to potom spočítajú a oznámia nám, koľko to bude stáť. A keď zaplatíme, tak to ušijú a pošlú nám tie veci poštou,“ vyrozpráva Katlin svojej sestre zložitý postup internetového nakupovania.

„Aha…“ poznamená Marie.

Dievčatá dlho vyberali, ale nakoniec našli to, čo sa im páčilo. Budú mať džínsové vesty a džínsy vyšívané zlatými flitrami.

„Tak, to by sme mali,“ uľaví sa Marie.

„No to teda nie,“ pousmeje sa na ňu Katlin, „ešte ťa musím prihlásiť k mojej učiteľke spevu. Začneš spievať sama a potom budeme spievať obe!“ teší sa Katlin. „Pani učiteľka hrá na klavíri, ale neskôr budeme spievať aj v nahrávacom štúdiu. Na to sa už veľmi teším!“ hudie sestra do Marie. „Budeš sa musieť snažiť a učiť nové piesne.“

„Ehe… ach… áno…“ snaží sa Marie zapamätať si, čo jej hovorí Katlin.

„A nezabudni, bude tam aj konkurencia a ty budeš musieť…“

„Áááá, Kátlin!!!“ zúfalo na ňu kričí Marie.

Ale tá ju nepočúva a naďalej do nej tlačí ďalšie a ďalšie informácie.

Myslím si, že si lepšia ako ja

Dni leteli ako šialené a koncert sa neuveriteľne rýchlo blížil. Marie sa v spievaní veľmi zlepšila a Katlin tiež. V deň, keď mala Marie hodinu spevu, poprosila pani učiteľka Katlin o kávu. Dievčatá mali veľkú výhodu, lebo ich učiteľka bola ochotná dávať im hodiny spevu u nich doma. Z izby s klavírom sa ozýval spev. Bola to Marie a spievala prekrásne. Katlin prišla k dverám s táckou a zaklopala na ne. Potom vošla.

„Nesiem vám kávu, pani učiteľka,“ povie, kladúc tácku na stôl.

„Ďakujem!“ srdečne sa poďakuje pani učiteľka. Jej hlas znel čisto, aj keď rozprávala. Pani učiteľka bola štíhla, dosť vysoká, mala blond vlasy a modré oči. Oblečené mala krásne zelené letné šaty a sandále.

„Výborne, Marie, si vážne skvelá!“ chváli ju pani učiteľka s veľkým úsmevom na tvári. Vtom sa Katlin stiahne a smutne odkráča von z domu.

Po hodine pribehne Marie za Katlin a nadšene jej hovorí:

„Hej! Zajtra už budeme spievať spolu!“

„Mmmm… to je super,“ odvetí smutná Katlin, ktorá sedí na ohrade výbehu pre kone.

„Čo sa deje?“ spýta sa opatrne Marie.

„Ale nič,“ nechce jej prezradiť Katlin.

„No tak, veď vieš, že mne môžeš povedať úplne všetko. Sme sestry a zároveň najlepšie kamarátky. Tak čo máš na srdci?“ povzbudzuje Marie sestru.

„No… vieš, mám taký pocit, že…“

„Že čo?“ pobáda ju Marie.

„Že si lepšia ako ja. Že spievaš krajšie a naša učiteľka ťa má radšej. Skrátka, že si obľúbenejšia. Ach, Marie, je mi to také trápne!“ zvolá utrápene Katlin a rozplače sa.

„Ale no… Pšššt, neplač,“ upokojuje ju Marie. „Vôbec nie je pravda, že som lepšia. Veď to ty si bola tá, ktorá ma postavila na nohy v mnohých ťažkých situáciách. Ty si bola tá, ktorá mi povedala, že sa mám dať na spev. A teraz je to super. Vždy si mala pravdu. Tá tvoja super akčnosť nám už pomohla ažaž. A neboj, pani učiteľka ťa má veľmi rada.“

„Myslíš?“ opýta sa uplakane Katlin a potiahne nosom.

„Nie, nemyslím, som si istá,“ odvetí Marie a podá jej vreckovku.

„Dobre teda,“ povie smrkajúc Katlin.

„Tak a teraz, čo hovoríš na tú novinku?“ pýta sa Marie.

„Fakt sa teším, že už budeme spievať spolu,“ odpovedá sestra.

„Aj ja,“ riekne Marie. „A teraz už poď, lebo nestihneme prísť na tréning parkúru a mama sa bude hnevať, že na nás musela čakať.“ Katlin prikývne a vydajú sa do stajní.

„Ozaj, Marie, už nám poslali tie kostýmy na koncert,“ spomenie si Katlin.

„Tak rýchlo?“ prekvapí sa Marie.

„A počkaj, keď ti ukážem pódium. Máme parádne mikrofóny a je vypredané. Musíme makať, už len pár dní do koncertu,“ rozplýva sa Katlin.

Po tréningu si vyšli na prechádzku a dohadovali sa o tom, akú pieseň budú spievať.

„Niečo rytmické!“ vyhlási Marie.

„Áno!“ súhlasí s ňou Katlin.

Celý večer sa nerozprávali o ničom inom ako o koncerte.

Nová medzi nami

O dva dni si dievčatá už definitívne vybrali pesničku, ktorú budú spievať na koncerte. Mala krásnu melódiu a bola celkom moderná. Spievalo sa tam o tom, ako niekto o nich pochyboval a zhadzoval ich a nakoniec sa stali rockovými princeznami.

Nadišiel deň ďalšej skúšky. Keď dievčatá prišli do nahrávacieho štúdia, bola v ňom mladá dievčina asi v ich veku a spievala romantickú, zasnenú pieseň. Hlas mala jemný a čistý. Chvíľu počúvali, a keď dospievala, pani učiteľka spevu povedala:

„Spievaš naozaj krásne!“ Ona prikývla a poďakovala, no keď zbadala dievčatá stáť vo dverách, čudne sa uškrnula. Keď odchádzala, priateľsky ju pozdravili a premerali si ju od hlavy až po päty. Cornelia mala dlhé a lesklé čierne vlasy, zviazané trblietavou zelenou gumičkou do vysokého chvosta, krásne zelené oči, svietiace ako drahokamy a štíhlu postavu. Pôsobila veľmi nezvyčajne. Bola rovnako stará ako Katlin a Marie, ale niečo ju robilo staršou ako ostatné deti.

„Ahojte!“ pozdraví pani učiteľka sestry.

„Dobré ráno!“ odpovedali jej obe naraz.

Dnes mala pani učiteľka červené šaty na ramienkach, červené sandále a v blond vlasoch jej svietila červená čelenka.

„Prosím ťa, Marie, podaj mi tie noty z poličky,“ požiada ju pani učiteľka. Marie podišla k poličke, aby zobrala obal s notami, ale bolo to vysoko. A tak sa musela postaviť na špičky a končekmi prstov noty zobrala.

„Nech sa páči,“ povie podávajúc obal pani učiteľke

„Vďaka. Mimochodom, to dievča, čo ste teraz videli, pôjde na ten koncert tiež. Volá sa Cornelia a bude mať sólo,“ povie pani učiteľka takým tónom, akoby bola Cornelia úplná hviezda.

„To je skvelé! Aspoň sa môžeme lepšie zoznámiť,“ hovorí nadšene Katlin.

„Tak poďme na to!“ zvolá pani učiteľka a zapne v nahrávacej kabíne mikrofóny. Dievčatá vošli dnu, nasadili si slúchadlá a čakali, kým pani učiteľka zapne hudbu.

„Raz, dva, tri, štyri,“ odpočíta prvé takty a dá dievčatám povel k spevu.

„Nanana, nana, nananaaaa!“ zaspieva prvé takty Katlin.

„Jeee!“ zvolá Marie a zaspieva prvú slohu.

Druhú zaspievala Katlin a refrén spievali spolu. Parádne si to užívali. Pri spievaní nechceli byť jedna lepšia ako druhá. Boli šťastné. A to bol ich cieľ. Chceli, aby boli šťastní aj všetci tí, ktorí ich budú počúvať.

„Skvelé, skvelé, skvelé!“ pochváli ich pani učiteľka, keď dospievajú.

„Ďakujeme!“ zvolajú sestry, keď vychádzajú z kabíny.

„Teraz ma ospravedlňte, prosím, mám ešte jednu hodinu s Corneliou,“ povie pani učiteľka, keď pozrie na hodinky.

„Jasné, tak dovidenia,“ povedia dievčatá. Keď odchádzali, na chodbe zbadali Corneliu.

„Jé, ahoj!“ pozdraví ju priateľsky Katlin.

„Eh… ahoj. Vy ste tie dve sestry, čo budú tiež spievať na tom koncerte?“ pýta sa drzo Cornelia.

„Áno, to sme my. Vieš, napadlo mi, že…“ rozhovorila sa Katlin, nedbajúc na nepriateľské správanie Cornelie.

„Ách…“ vzdychne si Cornelia a postaví sa pred Katlin s rukami vbok. „No, tak si dávajte pozor, lebo hviezda som tu iba ja! A vy dve mi to nepokazíte!“ vyhráža sa Cornelia.

Koniec ukážky

Srdcia v sedle

Katarína Jana Brezovanová

Obálku navrhol Timotej Kelecsényi

Ilustrácie vytvoril Martin Kőrösi

Grafická úprava Monika Zbínová

Jazyková a redakčná úprava Monika Zbínová

Vydala spoločnosť Fidentia s. r. o.

Hrušovská 15, 821 07 Bratislava

v roku 2012 ako svoju 1. publikáciu

Prvé vydanie

Tlač ASKUS s. r. o., Romanova 46, 851 02 Bratislava

ISBN 978-80-971185-0-1

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2014

Vytvorené prostredníctvom Publico.sk

Table of Contents

Titulná strana

Predslov

Jeden večer hviezdami

Mama niečo tají

Odhalená minulosť

Slávnosť

Veľké prekvapenie

Myslím si, že si lepšia ako ja

Nová medzi nami

Chcem sa páčiť chlapcom

Dobrodružné stanovanie

Tiráž