Dějiny českých zemí

Hlavní autoři a editoři:

prof. PhDr. Jaroslav Pánek, DrSc.

PhDr. Oldřich Tůma, Ph.D.

Autoři: PhDr. Jaroslav Boubín, CSc., PhDr. Pavel Cibulka, CSc.,

† PhDr. Jan Gebhart, CSc., PhDr. Martina Ondo Grečenková, Ph.D.,

PhDr. Jan Hájek, CSc., † doc. PhDr. Josef Harna, CSc.,

prof. PhDr. Milan Hlavačka, CSc., prof. PhDr. Jiří Kocian, CSc.,

doc. PhDr. Martin Kučera, CSc., prof. PhDr. Jiří Mikulec, CSc.,

doc. PhDr. Jiří Pernes, Ph.D., PhDr. Miloslav Polívka, CSc.,

prof. PhDr. Eva Semotanová, DrSc., PhDr. Jiří Suk, Ph.D.,

prof. PhDr. František Šmahel, DrSc., † PhDr. Dušan Třeštík, CSc.,

Mgr. Tomáš Zahradníček, Ph.D., prof. PhDr. Josef Žemlička, DrSc.

Recenzovali:

prof. PhDr. Zdeněk Jirásek, CSc.

(1. vydání) † prof. PhDr. Josef Petráň, CSc.

† prof. PhDr. Josef Válka, CSc.

Vydala Univerzita Karlova

Nakladatelství Karolinum

www.karolinum.cz

ebooks@karolinum.cz

Redakce Kamila Veselá

Obálka Zdeněk Ziegler

Vydání druhé, doplněné

© Univerzita Karlova, 2018

Text © Jaroslav Pánek, Oldřich Tůma et al., 2018

Photography © Archiv bezpečnostních složek; Archiv Univerzity Karlovy; Biskupství litoměřické; ČTK / Otto Ballon Mierny, Jovan Dezort, Michal Doležal, Jiří Finda, Jan Rychecký, Jan Kouba, Viktor Lomoz, Vladislav Jasiok, Čestmír Jírů, Jaroslav Hejzlar, Koláček, Leoš Nebor, Zdeněk Havelka, Jiří Rublič, Štěpán Šandrik, Jiří Šourek, Karel Kestner, Michal Krumphanzl, Pavel Hroch, Jana Košnárová, Jana Noseková, Libor Zavoral; Fotogen.cz; Galerie Středočeského kraje v Kutné Hoře; Historický ústav AV ČR; Jihomoravské muzeum ve Znojmě; Knihovna Národního muzea; Martin Gojda / ARÚ AV ČR a ZU Plzeň; Moravská galerie; Muzeum Kroměřížska; Národní knihovna ČR; Národní muzeum, Österreichische Nationalbibliothek Wien; Slovenská národná knižnica – Literárny archív; Správa pražského hradu / Jan Gloc; Uměleckoprůmyslové museum v Praze; Vojenský historický ústav, 2018

ISBN 978-80-246-3994-9 (print)

ISBN 978-80-246-3998-7 (pdf)

ISBN 978-80-246-4224-6 (epub)

ISBN 978-80-246-4223-9 (kindle)

JAROSLAV PÁNEK, OLDŘICH TŮMA A KOLEKTIV

DĚJINY ČESKÝCH ZEMÍ

Znak Českého království. Dvouocasý lev ve skoku byl znakem Českého království od 13. století. Je dodnes součástí státního znaku České republiky. Rytina z nového vydání Obnoveného zřízení zemského pro České království z 18. století

Plakát Vojtěcha Preissiga „Pro tu naši republiku vytrváme až do konce“ z r. 1918

Obsah

1. Úvod k druhému vydání

2. I. Územní vývoj a proměny krajiny

Eva Semotanová

3. I.1 Formování geografického jádra českého státu

4. I.2 Země Koruny české

5. I.3 Československo a středoevropský prostor

6. I.4 Česká republika v srdci Evropy

7. I.5 Proměny krajiny

8. I.6 Krajina českých zemí v neolitu. Raně středověké kolonizační procesy

9. I.7 Velké proměny krajiny raného novověku

10. I.8 Krajina v proudu industrializace, urbanizace a rozmachu dopravy

11. I.9 Krajina ve střetu s moderní společností

12. II. Pravěk a počátky slovanského osídlení (do 8. století)

Dušan Třeštík

13. II.1 Význam neolitické revoluce

14. II.2 Keltové v českých zemích

15. II.3 Stěhování národů

16. III. Velká Morava a počátky státního života (9.–10. století)

Dušan Třeštík

17. III.1 Počátky Velké Moravy

18. III.2 Velká Morava mezi Byzancí a franskou říší

19. III.3 Politické sjednocení Čech

20. III.4 Krize kolem roku 1000 a její překonání

21. IV. Český stát za přemyslovských knížat a králů (od počátku 11. století do roku 1306)

Dušan Třeštík (IV.1) – Josef Žemlička (IV.2–4)

22. IV.1 Upevnění českého státu v době knížecí

23. IV.2 Královské tituly a jejich historický význam

24. IV.3 České země v době „velké“ kolonizace

25. IV.4 „Říše“ Přemysla Otakara II. a Václava II.

26. V. Rozmach českého státu za Lucemburků (1306–1419)

Miloslav Polívka

27. V.1 Evropský rozměr české politiky

28. V.2 Společnost a kultura lucemburské doby

29. V.3 Před revolucí

30. VI. Husitská revoluce (1419–1471)

František Šmahel

31. VI.1 Počátky reformního hnutí

32. VI.2 Husitské války v letech 1420–1434

33. VI.3 Období polipanské restaurace a interregna (1434–1452)

34. VI.4 Království „dvojího lidu“

35. VII. České země za vlády Jagellonců (1471–1526)

Jaroslav Boubín

36. VII.1 Česko-uherská personální unie

37. VII.2 Stavy a společnost doby jagellonské

38. VII.3 Před branami evropské reformace

39. VII.4 Vzdělanost a kultura doby jagellonské

40. VIII. Český stavovský stát v habsburské monarchii (1526–1620)

Jaroslav Pánek

41. VIII.1 Začlenění českého státu do středoevropské monarchie

42. VIII.2 Země krále a stavů

43. VIII.3 Společnost a kultura ve století před třicetiletou válkou

44. VIII.4 Vyhrocení konfliktu a české stavovské povstání 1618–1620

45. IX. Barokní absolutismus (1620–1740)

Jiří Mikulec

46. IX.1 Státoprávní a společenské proměny za třicetileté války

47. IX.2 Poválečná konsolidace a rekonstrukce českých zemí

48. IX.3 Český stát jako integrální součást habsburské monarchie

49. IX.4 Barokní kultura a společnost českých zemí

50. X. Osvícenský absolutismus a zrod moderního státu (1740–1792)

Martina Ondo Grečenková

51. X.1 Cesta k centralizovanému státu

52. X.2 Reformy osvícenského absolutismu

53. X.3 České osvícenství a počátky občanské společnosti

54. XI. Zrození moderního českého národa (1792–1848)

Jan Hájek – Milan Hlavačka

55. XI.1 Na prahu nové epochy českých dějin

56. XI.2 Obecné rysy vývoje

57. XI.3 České země v rámci habsburské monarchie

58. XI.4 Počátky industrializace českých zemí

59. XI.5 Vznik a vývoj českého národního hnutí

60. XI.6 Duchovní pozadí doby. Česká a moravská obrozenecká kultura

61. XII. Češi za revoluce a neoabsolutismu (1848–1860)

Milan Hlavačka

62. XII.1 Jaro národů v habsburské monarchii a jeho vyústění

63. XII.2 Zrod české politické reprezentace

64. XII.3 Dvojí tvář neoabsolutismu

65. XII.4 Hospodářská politika neoabsolutismu

66. XIII. Dotvoření české národní společnosti v období liberalismu a nacionalismu (1860–1914)

Pavel Cibulka – Jan Hájek – Martin Kučera

67. XIII.1 Obnovení ústavního života a státoprávní boje

68. XIII.2 Češi a Němci – zostření národnostního zápasu

69. XIII.3 Hospodářský vzestup českých zemí

70. XIII.4 Kultura v českých zemích druhé poloviny 19. století a počátku 20. století

71. XIV. České země v letech první světové války

Josef Harna

72. XIV.1 Reakce na vypuknutí války

73. XIV.2 Zahraniční akce

74. XIV.3 Situace doma uprostřed války

75. XIV.4 Rovnováha sil

76. XIV.5 Agonie habsburské říše a československý odboj

77. XV. První Československá republika

Josef Harna

78. XV.1 Budování státu

79. XV.2 Na cestě k prosperitě

80. XV.3 Kulturní život v podmínkách demokracie

81. XV.4 Odraz velké hospodářské krize v sociální a politické sféře

82. XV.5 Demokracie v ohrožení

83. XVI. Československo v pomnichovském období a v letech druhé světové války (1938–1945)

Jan Gebhart

84. XVI.1 Důsledky mnichovského diktátu na odtrženém území

85. XVI.2 Druhá republika

86. XVI.3 Protektorát Čechy a Morava

87. XVI.4 Protinacistická rezistence doma a v zahraničí

88. XVI.5 Česká kultura v letech války

89. XVI.6 Závěrečná etapa války a obnova Československa

90. XVII. Československo mezi dvěma totalitami (1945–1948)

Jiří Kocian

91. XVII.1 Poválečné proměny

92. XVII.2 Život v poválečném Československu

93. XVII.3 Boj za zachování československé demokracie

94. XVIII. Nastolení komunistického režimu v Československu a jeho první krize (1948–1958)

Jiří Pernes

95. XVIII.1 Mocenský převrat v únoru 1948

96. XVIII.2 Zásadní změny politického a hospodářského charakteru státu

97. XVIII.3 První krize komunistického režimu a její překonání

98. XIX. Komunistické Československo na cestě od upevňování totality k liberalizaci režimu (1959–1967)

Jiří Pernes

99. XIX.1 Upevňování totalitního režimu koncem 50. let

100. XIX.2 Pokusy o hospodářskou reformu a liberalizace režimu v polovině 60. let

101. XX. Poločas rozpadu: velká krize komunistického režimu (1967–1971)

Oldřich Tůma

102. XX.1 Pražské jaro

103. XX.2 Srpnová intervence a její následky

104. XX.3 Obnovení pořádku

105. XXI. Druhá stabilizace komunistického režimu a cesta k pádu (1972–1989)

Oldřich Tůma

106. XXI.1 Normalizační režim

107. XXI.2 Protirežimní opozice nového typu

108. XXI.3 Degenerace a kolaps

109. XXII. Návrat Československa k demokracii 1989–1992

Jiří Suk

110. XXII.1 Sametová revoluce

111. XXII.2 Politika v přechodném období (leden–červen 1990)

112. XXII.3 Parlamentní volby 1990. Pokus o vyřešení česko-slovenské otázky. Základní problémy obnovené demokracie (červen 1990–červen 1992)

113. XXII.4 Parlamentní volby 1992. Nové rozdělení moci a zánik České a Slovenské Federativní Republiky (červenec–prosinec 1992)

114. XXIII. Česká republika 1993–2004

Tomáš Zahradníček

115. XXIII.1 Navázání na československé tradice

116. XXIII.2 Hlavní rysy vnitropolitického vývoje (1993–2004)

117. XXIII.3 Ekonomické reformy a spory o jejich hodnocení

118. XXIII.4 Společnost v transformacích

119. XXIII.5 Snahy o nové mezinárodní zapojení

120. Seznam zkratek

121. Seznam vyobrazení, tabulek a map

122. Seznam představitelů českého státu

123. Územní vývoj – mapy

Úvod k druhému vydání

Počátkem května 2004 vstoupila Česká republika do Evropské unie a zařadila se do společenství států, jejichž dějiny nejsou ve světě známy či vnímány rovnocenným způsobem. Ve výkladu evropské minulosti vždy dominovalo pouze několik málo zemí, jež sehrávaly mimořádnou kulturní či mocenskou úlohu, zatímco ostatní byly a jsou jen občas připomínány nebo docela opomíjeny. O těch prvních ví alespoň něco bezmála každý žák základní školy, ty druhé zůstávají i většině vzdělaných lidí při pohledu ze zahraničí zamlženy nebo zcela utajeny. Ty první bývají v rámci pokusů o konstrukci společných evropských dějin takřka automaticky vnímány jako jejich osa, o těch druhých nejsou většinou s to diskutovat ani renomovaní odborníci. Do této skupiny patří zejména státy na první pohled „mladé“, včetně nových členů Evropské unie. O nich se všeobecně ví jen málo, a proto jim nezbývá než neustále usilovat o to, aby prokázaly, že také ony odedávna neodmyslitelně patří k celku Evropy. Některé z nich mají výhodu alespoň v názvu, který se po staletí nemění – řekněme Polsko či Malta si nesou své ustálené, a proto i obecně srozumitelné pojmenování už více než tisíc let.

Česko však takovou předností nevyniká. Historické země, z nichž se skládá – totiž Čechy, Morava a jižní část Slezska –, sice k sobě patří už mnoho staletí, ale státní rámec se za tu dobu mnohokrát změnil. Někdy to byla změna dalekosáhlá, jindy jen formální, ale každá z nich destabilizovala obraz těchto zemí v očích Evropy. Po Velké Moravě (9. století) následovalo České knížectví, jehož panovník byl občas ozdoben královskou korunou (9.–12. století), a České království (od konce 12. století), které se ve 14. století územně rozšířilo na sever a přijalo název Koruna Království českého neboli Česká koruna. Roku 1526 vstoupil tento stát, složený z pěti korunních zemí, do svazku s rakouskými a uherskými zeměmi a stal se jednou ze tří hlavních součástí habsburské monarchie. Po neúspěšném pokusu o nové uspořádání střední Evropy na stavovském základě, v níž měla zaujmout pevné místo Česká konfederace (1619–1620), se prosadila habsburská koncepce střední Evropy. Český stát byl stále pevněji připoutáván k vídeňskému vládnímu centru, až se v dlouhotrvajícím procesu centralizace roku 1804 téměř rozplynul v Rakouském císařství. Po dualistické proměně habsburského mocnářství v Rakousko-Uhersko roku 1867 se Čechy, Morava a České (tehdy Rakouské) Slezsko staly součástí západní poloviny monarchie, takzvaného Předlitavska.

Porážka Rakousko-Uherska v první světové válce, na níž se podílel politickou i vojenskou akcí také československý protihabsburský odboj, umožnila vybudovat samostatnou Republiku československou, která se v letech 1918–1938 stala aktivním činitelem evropského státního systému. Mnichovská dohoda z 29. září 1938 omezila samostatný stát na okleštěné Česko-Slovensko, jež se pod tlakem nacistického Německa rozpadlo vytvořením Slovenské republiky (14. března 1939). Zbytek českého a moravského území byl 15. března 1939 okupován německou armádou, den poté zde byl zřízen protektorát Čechy a Morava. Po osvobození sovětskou a americkou armádou na počátku května 1945 vznikla obnovená Československá republika. Ta se v důsledku komunistického puče v únoru 1948 stala jedním ze satelitů Sovětského svazu a v roce 1960 změnila svůj název na Československou socialistickou republiku. Federalizace tohoto státu vedla počátkem roku 1969 k administrativnímu scelení českých zemí pod názvem Česká socialistická republika. Pád komunistického režimu v listopadu 1989 přinesl několikerou dílčí změnu názvu rámcové České a Slovenské Federativní Republiky, která se na sklonku roku 1992 dohodou české a slovenské politické reprezentace rozdělila na dva nezávislé státy. Dne 1. ledna 1993 tak vstoupila v život samostatná Česká republika.

Tolikerá proměna státního rámce měla paradoxně jen malý vliv na české historické území. Česká republika totiž zaujímá přibližně stejné teritorium jako území ovládané českými knížaty zhruba před tisícem let. Byla tehdy a je i dnes obývána Slovany, kteří už v dávnověku přijali společné pojmenování Češi a kteří se – s ohledem na tradice historických zemí – někdy označují jako Češi, Moravané a Slezané. Na tomto území však žily a žijí významné národnostní menšiny, které spoluutvářely dějiny tohoto prostoru, zejména Němci, Poláci a Židé, v novější době také Romové a Slováci. Národnostní menšiny představují plnoprávné subjekty dějin tohoto prostoru, stejně jako obyvatelé všech historických zemí (včetně těch, jež v minulosti delší čas patřily k teritoriálně rozšířenému českému státu). Tato výchozí skutečnost, stejně jako neodmyslitelná souvislost českých dějin s historií Evropy, byla směrodatná při přípravě předloženého souhrnu českých dějin.

Jeho iniciátory a zároveň uspořadateli, stejně jako autory jednotlivých kapitol se stali vědečtí pracovníci dvou ústavů Akademie věd České republiky – Historického ústavu, který se zabývá vývojem od počátku středověku do druhé světové války, a Ústavu pro soudobé dějiny, jenž se soustřeďuje na výzkum od 40. let 20. století do současnosti. Autoři této knihy jsou v převážné většině zároveň učiteli na Univerzitě Karlově, popřípadě na Masarykově univerzitě v Brně. Dík této skutečnosti mohli při koncipování jednotlivých kapitol využít zkušeností ze své pedagogické práce s vysokoškolskými studenty, a tak předložit text, který by vlastně ani nemohl vzniknout bez těsné spolupráce akademických ústavů s našimi předními univerzitami. Cílem početného autorského kolektivu nebylo pokračovat v dlouhodobých, vlastně nikdy nekončících sporech o smysl, pojetí a periodizaci českých dějin, nýbrž předložit domácím a v několika jazykových verzích také zahraničním čtenářům věcně pojatý a co možná výstižný přehled české historie. Zaměřili se přitom na vývoj státu a obyvatelstva se zvláštním důrazem na společenské, kulturní a politické, ale také náboženské a národnostní proměny.

Až do prvního vydání české verze (2008) domácí i zahraniční veřejnost postrádala obsažné jednosvazkové shrnutí celých českých dějin. Mnohem závažnější však byla – před vydáním rozšířené anglické verze této knihy (2009) – absence podobného díla ve vztahu k zahraničním čtenářům. Zatímco všichni naši sousedé podobné práce ve světových jazycích již dávno vydali, česká historiografie zůstávala podobnou publikaci dlužna. Především tuto mezeru jsme měli na mysli a v závislosti na stupni prozkoumání jednotlivých období a tematických okruhů jsme se ji pokusili zaplnit. Vzhledem k narůstajícímu odstupu od událostí soudobých dějin, které ještě zůstávají v paměti starší generace, bylo možno do druhého vydání doplnit výklad sahající do prvních let třetího tisíciletí.

Jelikož publikace tohoto druhu nemůže přinést ani zdaleka všechny očekávané informace, položili jsme velký důraz na bibliografické oddíly, připojené k úvodu a k jednotlivým kapitolám. Nejde samozřejmě o výčet všech důležitých prací, nýbrž o výběr syntetických a dalších podstatných, především knižních, publikací, se zvláštním důrazem na práce dnes již klasické a na novější historiografii. Vedle zásadních monografií a studií upozorňujeme také na takové knihy, které jsou při zachování odborné solidnosti díky svému zdařilému literárnímu zpracování přístupné širší veřejnosti. Čtenáři, které náš souhrn povzbudí k hlubšímu studiu českých dějin, by měli v těchto bibliografických oddílech najít dostatečnou orientaci k další cestě za poznáním.

Jaroslav Pánek – Oldřich Tůma

Literatura k Dějinám českých zemí

Adamová, Karolina et al.: Právo, Praha – Litomyšl 2017 (= Velké dějiny zemí Koruny české. Tematická řada).

Adamová, Karolina et al.: Stát, Praha – Litomyšl 2015 (= Velké dějiny zemí Koruny české. Tematická řada).

Agnew, Hugh LeCaine: Češi a země Koruny české, Praha 2008.

Akademická encyklopedie českých dějin, I–III (A–Č), ed. Jaroslav Pánek, Praha 2009–2012.

Atlas československých dějin, ed. Jaroslav Purš, Praha 1965.

Bahenský, František: Lidová kultura, Praha – Litomyšl 2014 (= Velké dějiny zemí Koruny české. Tematická řada).

Bahlcke, Joachim (ed.): Erinnerungskonkurrenz. Geschichtsschreibung in den böhmischen Ländern vom 16. Jahrhundert bis zur Gegenwart, Frankfurt am Main 2016.

Bahlcke, Joachim (ed.): Geschichte der Oberlausitz. Herrschaft, Gesellschaft und Kultur vom Mittelalter bis zum Ende des 20. Jahrhunderts, Leipzig 2001.

Bahlcke, Joachim: Geschichte Tschechiens. Vom Mittelalter bis zur Gegenwart, München 2014.

Bahlcke, Joachim (ed.): Historische Schlesienforschung. Methoden, Themen und Perspektiven zwischen traditioneller Landesgeschichtsschreibung und moderner Kulturwissenschaft, Köln – Weimar – Wien 2005.

Bahlcke, Joachim: Schlesien und die Schlesier, 2. vyd., München 2000.

Bahlcke, Joachim – Bobková-Valentová, Kateřina – Mikulec, Jiří (edd.): Religious Violence, Confessional Conflicts and Models for Violence Prevention in Central Europe (15th–18th Centuries) / Religiöse Gewalt, konfessionelle Konflikte und Modelle von Gewaltprävention in Mitteleuropa (15.–18. Jahrhundert), Praha – Stuttgart 2017.

Bahlcke, Joachim – Gawrecki, Dan – Kaczmarek, Ryszard (edd.): Geschichte Oberschlesiens. Politik, Wirtschaft und Kultur von den Anfängen bis zur Gegenwart, Oldenburg 2015.

Bahlcke, Joachim – Kampmann, Christoph (edd.): Wallensteinbilder im Widerstreit. Eine historische Symbolfigur in Geschichtsschreibung und Literatur vom 17. bis zum 20. Jahrhundert, Köln – Weimar – Wien 2011.

Bahlcke, Joachim – Winkelbauer, Thomas (edd.): Schulstiftungen und Studienfinanzierung. Bildungsmäzenatentum in den böhmischen, österreichischen und ungarischen Ländern, 1500–1800, Wien – München 2011.

Baron, Roman: Ambasadorowie wzajemnego zrozumienia. Niedocenieni twórcy pomostów między polską i czeską kulturą (XIX–XXI wiek), Toruń 2013.

Bělina, Pavel – Čornej, Petr et al.: Dějiny zemí Koruny české, I–II, Praha 1992.

Benešovská, Klára – Kratochvíl, Petr et al.: Architektura, Praha – Litomyšl 2009 (= Velké dějiny zemí Koruny české. Tematická řada).

Berénger, Jean: Histoire de l’empire des Habsbourg 1273–1918, Paris 1990.

Biografický slovník českých zemí, I–XV (A–E), Praha 2004–2012.

Bohatcová, Mirjam et al.: Česká kniha v proměnách staletí, Praha 1990.

Borovička, Michael: Cestovatelství, Praha – Litomyšl 2010 (= Velké dějiny zemí Koruny české. Tematická řada).

Brázdil, Rudolf – Kotyza, Oldřich et al.: History of Weather and Climate in the Czech Lands, I–V, Zürich 1995 (I); Brno 1996–2002 (II–V).

Bruckmüller, Ernst: Sozialgeschichte Österreichs, 2. vyd., Wien – München 2001.

Bůžek, Václav – Smíšek, Rostislav (edd.): Habsburkové 1526–1740. Země Koruny české ve středoevropské monarchii, Praha 2017.

Cemus, Petronilla (ed.): Bohemia Jesuitica 1556–2006, I–II, Praha 2010.

Cerman, Ivo (ed.): Habsburkové 1740–1918. Vznikání občanské společnosti, Praha 2016.

Co daly naše země Evropě a lidstvu, I–II, ed. Vilém Mathesius, Praha 1939, 1940; III, edd. Ivan Havel – Dušan Třeštík, Praha 2000.

Czapliński, Marek – Kaszuba, Elżbieta – Wąs, Gabriela – Żerelik, Rościsław: Historia Śląska, Wrocław 2002.

Čapka, František: Dějiny zemí Koruny české v datech, 4. vyd., Praha 2010.

Čechura, Jaroslav – Mikulec, Jiří – Stellner, František: Lexikon českých panovnických dynastií, Praha 1996.

Černušák, Tomáš et al.: Papežství a české země v tisíciletých dějinách, Praha 2017.

České korunovační klenoty, Praha 1993.

Československá vlastivěda, II/1–2, Dějiny, Praha 1962–1969.

Československá vlastivěda, IV, Dějiny, Praha 1932–1933.

Československé dějiny v datech, Praha 1986.

Český ekumenismus. Theologické kořeny a současná tvář církví, Praha 1976.

Češi a Jihoslované v minulosti. Od nejstarších dob do roku 1918, ed. Václav Žáček, Praha 1975.

Češi a Poláci v minulosti, I–II, edd. Josef Macůrek – Václav Žáček, Praha 1964–1967.

Čornej, Petr: Historici, historiografie, dějepis, Praha 2016.

Čornejová, Ivana – Rak, Jiří – Vlnas, Vít: Ve stínu tvých křídel... Habsburkové v českých dějinách, Praha 1995.

Daniel, Bartoloměj: Dějiny Romů. Vybrané kapitoly z dějin Romů v západní Evropě, v Českých zemích a na Slovensku, Olomouc 1994.

Dějiny bankovnictví v českých zemích, Praha 1999.

Dějiny české literatury, I–IV, Praha 1959–1995.

Dějiny českého divadla, I–III, Praha 1968–1983.

Dějiny českého výtvarného umění, I–VI, Praha 1984–2007.

Dějiny exaktních věd v českých zemích do konce 19. století, Praha 1961.

Dějiny Prahy, I–II, Praha – Litomyšl 1997–1998.

Dějiny techniky v Československu do konce 18. století, Praha 1974.

Denis, Ernest: Konec samostatnosti české, Praha 1893.

Denis, Ernest: Čechy po Bílé hoře, Praha 1904.

Die böhmischen Länder zwischen Ost und West, München 1983.

Encyklopedie českých právních dějin, I–XI (A–Ř), edd. Karel Schelle – Jaromír Tauchen, Plzeň – Ostrava 2015–2018.

Francek, Jindřich: Zločinnost a bezpráví, Praha – Litomyšl 2011 (= Velké dějiny zemí Koruny české. Tematická řada).

Gawrecki, Dan et al.: Dějiny Českého Slezska 1740–2000, I–II, Opava 2003.

Good, David G.: The Economic Rise of the Habsburg Empire 1750–1914, Berkeley 1984.

Hamann, Brigitte: Habsburkové. Životopisná encyklopedie, Praha 1996.

Handbuch der Geschichte der böhmischen Länder, I–IV, ed. Karl Bosl, Stuttgart 1967–1974.

Handbuch der historischen Stätten – Böhmen und Mähren, edd. Joachim Bahlcke – Winfried Eberhard – Miloslav Polívka, Stuttgart 1998.

Handbuch der historischen Stätten – Schlesien, ed. Hugo Weczerka, Stuttgart 1977.

Hledíková, Zdeňka – Janák, Jan – Dobeš, Jan: Dějiny správy v českých zemích od počátků státu po současnost, Praha 2007.

Hoensch, Jörg K.: Geschichte Böhmens. Von der slavischen Landnahme bis ins 20. Jahrhundert, München 1987.

Hoensch, Jörg K.: Geschichte der Tschechoslowakei, 3. vyd., Stuttgart – Berlin – Köln 1992.

Horčáková, Václava – Rexová, Kristina: Select Bibliography on Czech History. Books and Articles 2000–2004, ed. Jaroslav Pánek, Prague 2005.

Horčáková, Václava – Rexová, Kristina – Polanský, Luboš: Select Bibliography on Czech History. Books and Articles 1990–1999, ed. Jaroslav Pánek, Prague 2000.

Horská, Pavla – Maur, Eduard – Musil, Jiří: Zrod velkoměsta. Urbanizace českých zemí a Evropa, Praha – Litomyšl 2002.

Hrejsa, Ferdinand: Dějiny křesťanství v Československu, I–VI, Praha 1947–1950.

Husa, Václav – Petráň, Josef – Šubrtová, Alena: Homo faber. Pracovní motivy ve starých vyobrazeních, Praha 1967.

Janák, Jan: Dějiny Moravy, III/1. Hospodářský rozmach Moravy 1740–1918, Brno 1999.

Janák, Jan – Hledíková, Zdeňka: Dějiny správy v českých zemích do roku 1945, Praha 1989; 3. vyd. 2005.

Kadlec, Jaroslav: Přehled českých církevních dějin, I–II, 2. vyd., Praha 1991.

Kadlec, Karel: Přehled ústavních dějin Moravy, Praha 1926.

Kalousek, Josef: České státní právo, 2. vyd., Praha 1892.

Kann, Robert A.: A History of the Habsburg Empire 1526–1918, Berkeley 1974.

Kapras, Jan: Právní dějiny zemí Koruny české, I–II, Praha 1913–1920.

Kavka, František – Petráň, Josef (edd.): Dějiny Univerzity Karlovy, I–IV, Praha 1995–1998.

Knobloch, Erhard J.: Deutsche Literatur in Böhmen, Mähren, Schlesien von den Anfängen bis heute. Kleines Handlexikon, 2. vyd., München 1976.

Koldinská, Marie – Šedivý, Ivan: Válka a armáda v českých dějinách. Sociohistorické črty, Praha 2008.

Křen, Jan: Konfliktní společenství. Češi a Němci 1780–1918, 4. vyd., Praha 2013.

Kubíček, Tomáš a kolektiv: Literární Morava, Brno 2002.

Kuča, Karel: Města a městečka v Čechách, na Moravě a ve Slezsku, I–VIII, Praha 1996–2011.

Kutnar, František – Marek, Jaroslav: Přehledné dějiny českého a slovenského dějepisectví. Od počátků národní kultury až do sklonku třicátých let 20. století, Praha 1997.

Kvaček, Robert a kol.: Dějiny Československa, II. 1648–1918, Praha 1990.

Ledvinka, Václav – Pešek, Jiří: Dějiny českých měst – Praha, Praha 2000.

Lehár, Jan – Stich, Alexandr – Janáčková, Jaroslava – Holý, Jiří: Česká literatura od počátků k dnešku, Praha 1998.

Lenderová, Milena et al. (edd.): Žena v českých zemích od středověku do 20. století, Praha 2009.

Lexikon historických míst Čech, Moravy a Slezska, edd. Joachim Bahlcke – Winfried Eberhard – Miloslav Polívka, Praha 2001.

Lipovski, Radek – Dokoupil, Lumír – Zářický, Aleš (edd.), Lexikon českých historiků 2010, Ostrava 2012.

Malý, Karel a kol.: Dějiny českého a československého práva do roku 1945, 2. vyd., Praha 1999.

Malý, Karel – Sivák, Florian: Dějiny státu a práva v Československu, I. Do roku 1918, Praha 1988.

Marvan, Jiří: Čeština tisíciletá. Zrod slovanského jazykového prostředí uprostřed Evropy, 2. vyd., Ústí nad Labem 2012.

Maur, Eduard a kol.: Dějiny obyvatelstva českých zemí, Praha 1996, 2. vyd. 1998.

Měšťan, Antonín: Geschichte der tschechischen Literatur im 19. und 20. Jahrhundert, Köln – Wien 1984.

Míka, Alois: Československé dějiny v obrazech, Praha 1971.

Novák, Arne: Přehledné dějiny literatury české, Olomouc 1936–1939; 2. vyd., Brno 1995.

Okey, Robin: The Habsburg Monarchy c. 1765–1918. From Enlightenment to Eclipse, London 2001.

Palacký, František: Dějiny národu českého v Čechách a v Moravě, I–V, Praha 1848–1876, 3. vyd. 1876–1878.

Pánek, Jaroslav (ed.): Czech Historiography in the 1990s, Prague 2001 (= Historica. Historical Sciences in the Czech Republic, Series Nova 7–8, 2000–2001).

Pánek, Jaroslav: Historici mezi domovem a světem, Pardubice 2013.

Pánek, Jaroslav: Historici mezi vědou a vědní politikou, Pardubice 2016.

Pánek, Jaroslav – Gaži, Martin (edd.): Rožmberkové. Rod českých velmožů a jeho cesta dějinami, České Budějovice 2011.

Pánek, Jaroslav – Raková, Svatava – Horčáková, Václava: Scholars of Bohemian, Czech and Czechoslovak History Studies, I–III, Prague 2005.

Pánek, Jaroslav – Vorel, Petr (edd.): Lexikon současných českých historiků, Praha 1999.

Pěkný, Tomáš: Historie Židů v Čechách a na Moravě, 2. vyd., Praha 2001.

Petráň, Josef: České dějiny ve znamení kultury, Pardubice 2010.

Petráň, Josef: Český znak. Stručný nástin jeho vzniku a historického vývoje, Praha 1970.

Petráň, Josef et al.: Dějiny Československa, I. Do roku 1648, Praha 1990.

Petráň, Josef et al.: Dějiny hmotné kultury, I/1–2, II/1–2, Praha 1985–1997.

Pohl, Walter – Vocelka, Karl: Habsburkové. Historie jednoho evropského rodu, Praha 1996.

Polišenský, Josef: History of Czechoslovakia in Outline, Praha 1991.

Prinz, Friedrich: Deutsche Geschichte im Osten Europas. Böhmen und Mähren, Berlin 1993.

Prinz, Friedrich: Geschichte Böhmens 1848–1948, Frankfurt am Main – Berlin 1991.

Přehled československých dějin, I–III, Praha 1958–1960.

Přehled dějin Československa, I/1–2, Praha 1980–1982.

Renner, Hans – Samson, Ivo: Dejiny Česko-Slovenska po roku 1945, Bratislava 1993.

Rychlík, Jan – Penčev, Vladimír: Od minulosti k dnešku. Dějiny českých zemí, 2. vyd., Praha 2018.

Říčan, Rudolf: Dějiny Jednoty bratrské, Praha 1957.

Sedláček, August: Hrady, zámky a tvrze království Českého, I–XV, Praha 1882–1927; 3. vyd. 1993–1998.

Seibt, Ferdinand (ed.): Die Juden in den böhmischen Ländern, München 1983.

Seibt, Ferdinand: Německo a Češi. Dějiny jednoho sousedství uprostřed Evropy, Praha 1996.

Seibt, Ferdinand – Neumüller, Michael (edd.): Frankreich und die böhmischen Länder im 19. und 20. Jahrhundert. Beiträge zum französischen Einfluss in Ostmitteleuropa, München 1990.

Sejm czeski od czasów najdawniejszych do 1913 roku, ed. Marian J. Ptak, Opole 2000.

Semotanová, Eva – Cajthaml, Jiří et al.: Akademický atlas českých dějin, 2. vyd., Praha 2016.

Serke, Jürgen: Böhmische Dörfer, Praha 2001.

Schenk, Hans: Die Böhmischen Länder. Ihre Geschichte, Kultur und Wirtschaft, Bielefeld 1993.

Schmidt-Hartmann, Eva – Winters, Stanley B. (edd.): Grossbritanien, die USA und die böhmischen Länder 1848–1938, München 1991.

Skýbová, Anna: České královské korunovační klenoty, Praha 1982.

Slavíček, Lubomír (ed.): Slovník historiků umění, výtvarných kritiků, teoretiků a publicistů v českých zemích a jejich spolupracovníků z příbuzných oborů (asi 1800–2008), I–II, Praha 2016.

Spunar, Pavel: Kultura českého středověku, Praha 1985.

Šebek, Jaroslav: Papežové moderního věku. Vatikán od Pia IX. po Františka a jeho vztah k českým zemím, 2. vyd., Řitka 2015.

Tapié, Victor-Lucien: The Rise and Fall of Habsburg Monarchy, London 1971.

Teich, Mikuláš (ed.): Bohemia in History, Cambridge 1998.

Tomek, Wácslaw Wladiwoj: Dějepis města Prahy, I–XII, Praha 1871–1901, 2. vyd. 1882–1906.

Urban, Otto: České a československé dějiny do roku 1918, Praha 1991.

Válka, Josef: Česká společnost v 15.–18. století, I–II, Praha 1972–1983.

Válka, Josef: Dějiny Moravy, I–II, Brno 1996.

Veber, Václav et al.: Dějiny Rakouska, 2. vyd. Praha 2007.

Velké dějiny zemí Koruny české, I–XV, Praha – Litomyšl 1999–2013.

Vocelka, Karl – Heller, Lynne: Die Lebenswelt der Habsburger. Kultur- und Mentalitätsgeschichte einer Familie, Graz – Wien – Köln 1997.

Vocelka, Karl – Heller, Lynne: Die private Welt der Habsburger. Leben und Alltag einer Familie, Graz – Wien – Köln 1998.

Vorel, Petr: Od českého tolaru ke světovému dolaru. Zrození tolaru a jeho cesta v evropském a světovém peněžním oběhu 16.–20. století, Praha 2003.

Vorel, Petr: Od pražského groše ke koruně české. Průvodce dějinami peněz v českých zemích, 2. vyd., Praha 2004.

Wandycz, Piotr S.: The Price of Freedom. A History of East Central Europe from the Middle Ages to the Present, London – New York 1992.

Winkelbauer, Thomas (ed.): Kontakte und Konflikte. Böhmen, Mähren und Österreich: Aspekte eines Jahrtausends gemeinsamer Geschichte, Horn-Waidhofen an der Thaya 1993.

Winter, Eduard: Tisíc let duchovního zápasu, Praha 1940.

Wolkan, Rudolf: Geschichte der deutschen Literatur in Böhmen und in den Sudetenländern, Augsburg 1925.

I. Územní vývoj a proměny krajiny

Země Koruny české na mapě Franze Johanna Josepha von Reillyho z roku 1791. Vídeňský kartograf F. J. J. Reilly zpracoval pro atlas Schauplatz der fünf Theile der Welt mapu zemí Koruny české v měřítku 1 : 2 milionům. Na mapě znázornil Čechy, Moravu, ale také celé Slezsko, náležející z větší části od roku 1742 Prusku a Horní a Dolní Lužici, postoupenou roku 1635 Sasku. Titul mapy, tištěné z mědirytu, zdobí rokoková kartuše.

1. Formování geografického jádra českého státu

S geografickým jádrem českého státu se v průběhu uplynulých staletí spojovala řada zemí či regionů různou formou vzájemné závislosti, pevné i volnější nebo jen v podobě personálních unií. Během tisícileté historie českého státu se však neměnily jen státní, zemské, krajské, okresní a různé jiné správní hranice, ale také pojmy a názvy, které českou státnost vyjadřovaly. Původní politická označení jednotlivých státních celků jsou doložena písemnými a kartografickými prameny především v jazykových verzích české, latinské a německé. Středověké listiny a listy, raně novověké a novověké písemné dokumenty, mapy, plány a atlasy zachycují vývoj politického a geografického názvosloví, jeho proměny a varianty.

Geopolitický a vojensko-strategický význam Čech, Moravy a Slezska vždy ovlivňovala a dosud ovlivňuje jejich „klasická poloha v srdci Evropy“. Od pravěku ležely české země vzdáleny od evropských hospodářských a kulturních, později i politických center, přestože územím dnešní Moravy a Slovenska tehdy vedla důležitá obchodní cesta, Jantarová stezka, spojující oblast Středomoří s pobřežím Baltu. Chráněny pohraničními horami v pomyslném středu světadílu, bez zámořských přístavů a velkých vodních toků s výjimkou zde pramenícího Labe a blízkého Dunaje, bez rozsáhlých úrodných nížin, zůstávaly české země po staletí spíše stranou velkých evropských politických, hospodářských a sociálních procesů. Ty se většinou projevily v českých zemích s určitým zpožděním a často i s menší intenzitou.

František Palacký, nejvýznamnější český historik 19. století, v úvodu Dějin národu českého v Čechách a v Moravě výstižně vyjádřil vzájemné vazby přírodních podmínek a možností rozvoje společnosti, a tím i do jisté míry geopolitické postavení českých zemí, zejména Čech, v rámci Evropy: „Příroda sama, ukončivši a uspůsobivši Čechy co zvláštní celek, předustanovila tím hlavní ráz historie české. ... Vzdálenost moře, nedostatek velikých plavných jezer a řek v zemi, a sám ten věnec hor pohraničných, překážejíce obchodu a spojení s ostatní Europou, osamocovaly Čechy, až teprv cesty uměle ražené počaly jim přirozených poněkud nedostatek nahražovati.“

Český stát, jeho jádro a hranice, se utvářel od počátku 10. do počátku 11. století. Již dříve však existovaly v české kotlině a v moravských úvalech dva pokusy o konstituování státních útvarů, Sámova říše a mojmírovská velkomoravská říše – Velká Morava. Franský kupec Sámo, vůdce vzbouřených Slovanů v boji proti Avarům v první polovině 7. století, vytvořil po řadě vítězství nad Avary ve střední Evropě kolem roku 623 nebo 624 silný slovanský kmenový svaz. Územní rozsah svazu nazývaného Sámova říše nelze přesně stanovit pro nedostatek údajů písemných i archeologických pramenů. Rozdílnost názorů v odborné literatuře umožňuje jen rámcově vymezit prostor Sámova kmenového svazu. Jeho centrum leželo pravděpodobně na Moravě. Ke svazu patřily slovanské kmeny v Čechách, polabští a posálští Srbové knížete Dervana severozápadně od Čech a snad i část Korutanska, osídleného rovněž Slovany. Hranice kmenového svazu nebyly stabilní, proměňovaly se podle okamžité politické situace ve střední Evropě. Sámovu říši spojoval společný boj proti Avarům a později proti franskému králi Dagobertovi I. Po Sámově smrti kolem roku 658 historické prameny o pokračování nebo zániku říše mlčí a další politické dění v bývalém centru Sámovy říše během 8. století není možné doložit, avšak ani vyloučit.

Šikmý letecký snímek hory Říp

V první polovině 9. století se začala vytvářet na našem území další historicky známá mocenská centra, a to na jižní Moravě kolem Valů u Mikulčic a Starého Města u Uherského Hradiště a na Slovensku v okolí Nitry. Spojením obou regionů Mojmírem I. po vyhnání Pribiny z Nitranska asi v letech 833–836 vzniklo jádro budoucí Velké Moravy, které zahrnovalo osídlená území moravských úvalů a Nitranska. Svou jižní hranicí zasahovalo do dnešního Rakouska v jihozápadním prostoru od soutoku Moravy a Dyje.

Největšího územního a politického rozmachu dosáhla velkomoravská říše za knížete Svatopluka. Svatopluk pravděpodobně po roce 883 rozšířil svůj vliv do Čech, na srbské kmeny usazené podél řeky Sály a zřejmě již v letech 874–880 zaútočil do oblasti slezských kmenů kolem horní Odry a Visly. V letech 883–884 ovládl Svatopluk Panonii, na východě sahala jeho moc po bojích v letech 880–882 pravděpodobně až do horního Potisí. Přes pevnější mocenskopolitickou stavbu velkomoravské říše ve srovnání se Sámovým kmenovým svazem zůstává vymezení hranic Velké Moravy teoretickou konstrukcí, sestavenou, podobně jako u Sámovy říše, na základě dostupných archeologických i písemných pramenů. Zejména oblasti, jejichž připojení k velkomoravské říši se předpokládá, ale je nejisté, nelze kartograficky zcela přesně znázornit.

Počátkem 10. století se po pádu velkomoravské říše přesunulo centrum politického života do Čech, kde se začal utvářet český stát postupným rozšiřováním středočeské přemyslovské domény. Sjednocovací proces v zemi zahájil Boleslav I. po roce 935 a do konce 10. století ovládli Přemyslovci celé území Čech včetně východočeského panství Slavníkovců. Boleslavovu vládu provázely také územní výboje mimo jeho knížectví: na severní Moravu, do Pováží, Slezska, Malopolska (Krakovska), Sandoměřska a dále na východě Červeňských hradů. Zpět do Čech zatlačili Přemyslovce zřejmě již koncem 80. let 10. století Piastovci a v letech 1003–1004 ovládl polský kníže Boleslav Chrabrý i Čechy. Teprve Přemyslovec Oldřich dobyl roku 1019 zpět Moravu (resp. převážně severní část země), připojil ji k Českému knížectví a její správu svěřil svému synu Břetislavovi. Územní jádro českého státu, které výrazně ovlivnily přírodní podmínky, bylo na staletí dotvořeno.

Přirozenou hradbu, chránící obyvatele českých zemí a jejich sídla, tvořila horská pásma, pokrytá neprostupnými hvozdy, jejichž středem probíhala pomyslná hraniční čára. Na územích nechráněných horstvy s hustými lesními porosty přirozená hranice chyběla a zejména jihovýchodní hranice Čech a jižní hranice Moravy se nejčastěji proměňovala a lišila od současného stavu.

V době Břetislavovy vlády v letech 1035–1055 bylo součástí Čech Kladsko (pravděpodobně již od 10. století), Žitavsko se Záhvozdím a Vitorazsko, avšak nepatřilo k nim Chebsko, Ašsko, Novobystřicko a Landštejnsko. Na jižní Moravě probíhala hranice s Rakousy jižněji a teprve kolem poloviny 11. století se ustálila na řece Dyji. Na severu Moravy dobyl Břetislav území kolem Hradce nad Moravicí a položil tak základ budoucího Opavska. Za Moravskou branou pronikl k řekám Ostravici a Pštině. Na krátkou dobu ovládl po vpádu do Polska roku 1039 Slezsko, Krakovsko a část Velkopolska s Hnězdnem a Poznaní, dobytého území se ale musel postupně vzdát. Přemyslovská knížata získala během 11. a 12. století na přechodnou dobu několik dalších území: v letech 1075–1076 Donínsko, v letech 1076, 1085 a 1158 (do 1256) Budyšínsko a od Uherska ve 12. století region na pravém břehu Olšavy a Moravy jižně od Uherského Brodu směrem k Hodonínu. Postoupila Sušicko (1124–1265) a část Vitorazska (1179 ztráta území v okolí Vitorazi-Weitry, 1186 byla postoupena oblast západně od Weitry v léno rodu Kuenringů).

Konec ukázky

Table of Contents

Úvod k druhému vydání

I. Územní vývoj a proměny krajiny Eva Semotanová

I.1 Formování geografického jádra českého státu